Dani Collinsová

Zasloužím si to!

Překlad

Alena Novotná

Milá čtenářko,

není mnoho horších pocitů, než když člověk přijde o svobodu, možnost rozhodovat sám za sebe. A přesně to je společným motivem všech příběhů, jež si tento měsíc můžete v edicích Sladký život a Sladký život Duo přečíst.

Micah (Zasloužím si to!) vyrůstal ve stínu násilnického otce, který měl na něj přehnané nároky. Violet (Důkaz jejich vášně!) musela od rodiny, která ji dusila, utéct na druhý konec světa, z Nového Zélandu až do New Yorku, aby našla sama sebe. Eva (Po čem touží více) obětovala celé roky tomu, že si nechala lít do duše jed panovačnou matkou, která ji ovládla natolik, že kvůli ní jí málem proklouzlo mezi prsty životní štěstí. Cairo (Králův bratr) musel Ariel, ženu, kterou miloval, připravit o svobodu, protože to slíbil bratrovi. A Ariel, jež byla panovníkovi exotického Nazulu zaslíbená již jako dítě, si svobody také moc neužila. Princezna Charlotte (Rebelčina noc) byla pouze „náhradnicí“, mladší sestrou korunního prince, a očekávalo se od ní, že udělá, co po ní rodiče budou chtít – včetně toho, že se provdá za dohodnutého muže. A náhradníkem v rodinném impériu byl i Tiziano (Co se nedá předstírat), od něhož se také očekávalo, že se ožení s ženou, již mu vybral jeho bratr.

Samozřejmě se všichni vzbouří a cestou za svobodou dosáhnou ještě něčeho mnohem cennějšího – lásky.

Takže příjemné čtení!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

A Convenient Ring to Claim Her

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2023

Překlad:

Alena Novotná

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2023 by Dani Collins

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2024

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

ISBN: 978-83-8342-270-1 (EPUB)

ISBN: 978-83-8342-271-8 (MOBI)

ISBN: 978-83-8342-272-5 (PDF)

Elektronické formáty:
Katarzyna Rek

PROLOG

Tohle jí nikdy neodpustí.

Přesně to si Quinn Harperová s bolestí uvědomila, když všem oznámila: „Micah a já spolu máme poměr. Už to trvá celé roky.“

Ptáci přestali zpívat a vůně květin, které obklopovaly altánek, zhořkla. Quinn slyšela, jak vedle ní někdo překvapeně zalapal po dechu, ale jediné, co viděla, byl Micah.

Micah Gould, muž, jehož tak ráda nesnášela. A taky nesnášela, že tak m- … moc chce. To je všechno, připomněla si v duchu důrazně. Ona přece není někdo, kdo se vrhá po hlavě do něčeho, co zákonitě musí skončit zlomeným srdcem. Šlo o pouhý chtíč spojený s dlouholetým přátelstvím. Bratr nejlepší kamarádky s výhodami.

Micah se ani nepohnul. Přijel stejně jako vždycky, s energií blížící se bouře, a na sobě měl jeden ze svých dokonalých obleků na míru bez jediného smítka.

Musel mít za sebou náročnou cestu, aby se dostal na Gibraltar[1] tak rychle, ale pokud byl unavený, nedal to nijak najevo. Byl tak trochu nadčlověk, vždy dokonale upravený, hladce oholený a nažehlený. Jeho krátkých tmavě hnědých vlasů si člověk všiml jen proto, že byly husté a bez jediného šedého vlasu. Rysy v obličeji měl ostré a zřídkakdy se na něm dalo poznat, co si myslí nebo cítí.

Ale Quinn i tak dobře věděla, že zuří. Celé jeho tělo ztuhlo, jako když se z vody náhle stane led, nebo jako když se uhlík pod nesmírným tlakem zformuje v nejtvrdší nerost na světě – nádherný, ledový diamant, jehož hrany proříznou cokoli.

„Proč to děláš? Teď? Takhle?“ Hlas měl klidný. Příliš klidný. Vražedný jako tichá hladina, pod níž se skrývá hejno piraň a jiných krvežíznivých potvor.

Tím „takhle“ myslel to, že to řekla před jeho sestrou Eden, Quinninou nejlepší kamarádkou. A Edeniným novomanželem Remym, Micahovým odvěkým nepřítelem. A Remyho sestrou, velmi nevinnou Yasmine, která byla stále ještě v šoku.

Ti tři stáli mlčky kolem Quinn a nemohli pochopit, co to právě slyšeli.

Quinn to dělala pro Micaha, i když to netušil. Možná by ani nikdy tak docela nepochopil, proč to dělá. Quinn ty nánosy tajemství tak svíraly, že pod jejich vahou se jen stěží dokázala nadechnout, ale hluboko mezi nimi byla pravda tak bolestná, že musela Micaha zastavit, aby si nevynutil její odhalení. Nebyl ještě připravený ji slyšet. Mohla by ho zničit.

Kdyby se musel dozvědět, že Remyho sestra – poloviční sestra! – je také jeho sestrou, že mají s Yasmine stejného otce… Kdyby musel čelit něčemu tak šílenému v okamžiku, kdy zjistil, že si Eden vzala Remyho, mohl by zpřetrhat ta poslední vlákna, která ho pojila se zbytkem rodiny. Byl by ještě osamělejší.

Jednou ošklivé činy jeho otce na povrch vyjít musí, ale ne dnes. Ne když je všechno už tak nabité vzbouřenými emocemi. Nedovolí, aby to Eden pokazilo velký den. Její skutečnou svatbu. Quinn to nedovolí.

Micah už tak působil dojmem, že něco rozbije, jestli s ním Eden okamžitě neodejde, ale slib už byl vyřčen. Jestli na sebe Quinn nepřitáhne jeho pozornost, jeho spor s Remym bude dál eskalovat, zasáhne i Eden a už to nepůjde napravit.

To všechno si Quinn uvědomila během několika vteřin, hned jak se objevil. Vrhla se dopředu, aby se obětovala a přitáhla na sebe všechen jeho ledový hněv, který Micah původně cílil na Remyho.

„Bylo to z obou stran naprosto dobrovolné,“ ujistila Quinn všechny kolem. „Neobviňuju ho z ničeho jiného než z toho, že má pro sebe jiná pravidla než pro ostatní. Tvá sestra si může vzít koho chce.“ Eden se kvůli Remymu trápila posledních pět let. Micah přece musí vidět, že jim nemůže stát v cestě!

Micah na Quinn zíral tak nepřátelským pohledem, že musela bojovat s nutkáním utéct.

Pak oči odvrátil, jako by pro něj přestala existovat.

„Jdeš se mnou, nebo ne?“ zeptal se Eden.

„Nemůžu. Jsme manželé. Miluju ho.“

„To ti nasadil do hlavy on, že jo?“ Z hlasu mu čišel znechucený nesouhlas. „Tak můžete jít všichni do háje.“ Otočil se na podpatku a odešel.

Quinn sledovala, jak mizí a měla pocit, jako by její duše chtěla zůstat s ním, vytrhnout se jí z těla, i když ji odkopl jako něco odporného, co se mu připletlo do cesty. Zavrávorala, náhle prázdná jako opuštěná ulita v písku na pobřeží.

[1] Na Gibraltaru se konala svatba Eden, Micahovy sestry a Quinniny přítelkyně, s Remym. Oba byli hlavními hrdiny knihy Šťastně zmařená svatba, která vyšla minulý měsíc jako druhý díl tetralogie Čtyři svatby… a dítě! Pro Gibraltar se rozhodli, protože to byla destinace, která jim umožňovala uzavřít sňatek okamžitě, bez jakékoliv povinnosti předchozího pobytu, což potřebovali. Poznámka redaktora.

PRVNÍ KAPITOLA

Před týdnem, Niagara-on-the-Lake, Kanada

Quinn vlastně ani tak moc nepřekvapilo, když zjistila, že mezi její povinnosti svědkyně patřilo i předání informace, že se svatba ruší, a naházení oblečení na převléknutí do tašky, kterou bude muset doručit nevěstě, která utekla. Eden byla na svého ženicha velmi mírná, tvrdohlavě prosazovala manželství kvůli záchraně firmy, přestože byla zjevně zamilovaná do někoho jiného.

Když Eden přišla s tím, že si bude brát Huntera Waverlyho, Quinn vyjádřila obavy, ale Eden byla její nejlepší kamarádka. A ona ji podporovala ve všem, pro co se rozhodla. Tak to nejlepší kamarádka přece dělají.

Kdyby to jen byla Eden, kdo dnes přišel k rozumu a tu svatbu odvolal. Ale to ne. Právě začali hrát svatební pochod, když se objevil šedovlasý chlapík, který vypadal spíš jako medvěd grizzly, zamířil k ženichovi a obvinil ho, že si upletl dítě s jeho dcerou.

To miminko, o němž byla řeč, nebylo daleko, dotyčná dcera se objevila hned vzápětí. Ta ubohá holka byla zjevně zděšená, ale už s tím nešlo nic dělat, bylo to venku. Hudba přestala hrát, následovalo pár rozhovorů za zavřenými dveřmi a Eden hodili přes palubu.[2]

Teď je pryč.

Existovalo podezření, že utekla se svědkem ženicha, Remym Sylvainem, což Quinn ale také nepřekvapilo.

To, že s sebou Eden vzala i její klíče od auta, byla otrava, ale Quinn jí to neměla za zlé. Eden po tom všem nakonec vyhrála první cenu a Quinn klidně snese nějaké ty vedlejší ztráty.

Svlékla si družičkovské šaty a tvarovací prádlo a hodila na sebe letní šaty se sníženým pasem. Pár minut si vyšetřila i na smytí mejkapu – tu zakrývací vrstvu nesnášela ještě víc než své pihy. Namazala si obličej zvlhčujícím a opalujícím krémem a nechala si zatím vlasy stažené v drdolu, ale popadla kartáč, aby si mohla později v autě při spolujízdě vytahat sponky a vlasy si rozčesat.

Když jí na telefon přišlo upozornění, že její řidič dorazí už za pár minut, přidala si do tašky jablko, malou láhev s vodou a proteinovou tyčinku. Eden měla s sebou peněženku i telefon, ale mohla by postrádat svou hedvábnou čepici na spaní a ten drahý noční krém, který měla tak ráda. Quinn dopila teplou mimózu, znovu zkontrolovala, že opravdu i ona má peněženku a telefon, a pak si nazula sandály.

Parkoviště se hemžilo lidmi jako láhev od sirupu mravenci. Mezi udivenými zaměstnanci vinice, šokovanými svatebními hosty a úlisnými paparazzi, kteří se vetřeli dovnitř, se nemluvilo o ničem jiném než o tom, jak ta očekávaná svatba dvou slavných neslavně skončila. Ženich odjel s matkou své maličké dcerky. Nevěsta uprchla s jeho svědkem – to se tedy ještě nerozkřiklo a Quinn doufala, že tomu předejde tím, že se s Eden sejde v Niagara Falls.

„Kam jdeš ty?“ ozval se náhle za ní Micahův hlas.

Quinn sebou škubla. Ne že by ji tak moc vylekal, ale ona takhle na něj prostě reagovala vždycky. Byla to rozčilující směs radosti a bázně. Záplava touhy a napětí a potřeba se chránit. Byla to vášeň a trápení, protože Micah Gould byl prostě příliš vysoký, příliš sebevědomý, příliš mužný a příliš panovačný a tak nadřazený. Bylo pro něj příliš snadné ji vykolejit. Už jen při zvuku jeho jména se jí stahoval podbřišek. Jeho teplý dech na kůži jejího krku ji celou rozpaloval.

Prudce se obrátila čelem k němu, a to bylo také příliš. Převlékl se z obleku. Měl nevěstu doprovodit k oltáři místo jejího otce, ale teď byl z anglického džentlmena spíš model z letního katalogu nějakého italského návrháře – kalhoty ze surového lnu a béžová košile s krátkým rukávem. Ta košile byla z nějaké měkké látky, takže pěkně obepínala jeho svalnatá ramena. A těch jemných tmavých chloupků, vykukujících u krku bylo přesně akorát. Jak to ten chlap jen dělá, že je tak dokonalý?

„Potřebuju chvilku klidu,“ prohlásila Quinn. A nebyla to lež. Svatební koordinátorka už zajistí, aby si hosté užili jídlo a tanec, jak bylo původně v plánu, ale Quinn byla v zásadě introvert. „Najdu si nějaký pokoj někde po cestě.“

„Říkal jsem ti, že jestli jí sbalíš věci –“ Hlas měl hladký a chladný. Ukázal na tašku, kterou měla přes rameno. „– já jí je odvezu.“

„To není potřeba. Můj řidič už je tady.“ Viděla, jak se nějaký řidič vyklonil z okénka a zamával na ni.

„Takže jedeš za ní.“

„Ano. Sama. Ne proto, že by ji někdo unesl –“ Micah vždy očekával jen to nejhorší, když došlo na Remyho Sylvaina, „– ale proto, že teď nechce být nucená vypořádat ještě i s tebou a tvou zvýšenou hladinou testosteronu.“

Auto zastavilo a Quinn se sklonila k otevřenému okénku. „Vy jste Dave?“

„Do Niagara Falls?“ zeptal se řidič.

„Ano. Díky.“ Sáhla po klice, aby otevřela dveře, ale Micah ji vzal kolem ramen a přitiskl si ji k boku.

Nesnášela, jak moc se jí ten pocit líbil. Mohla by začít křičet a vrazit mu loket do břicha a udělat velkou scénu, ale vždycky zeslábla, jakmile se jí jen dotkl. Nejradši by zavřela oči, přitulila se k němu a položila mu tvář na krk. A políbila ho tam a přinutila ho sténat.

Bylo k zešílení, jak ji ovládal. Už odjakživa.

„Říkal jste, že jedete do Niagara Falls?“

„Ano,“ přikývl nic netušící řidič. „Chcete jet s ná-“

„Ne. Ona taky nepojede. Tady máte, ať nejste škodný.“ Micah mu okénkem podal pár stodolarových bankovek a narovnal se. Pak Quinn poodtáhl, aby mohl řidič vyjet z parkoviště.

„Nemáš právo rozhodovat za mě jen proto, že –“

„Jedeš se mnou?“ Micah ji pustil a zamířil k černému BMW.

Quinn ho znala příliš dobře na to, aby tam jen stála a křičela na jeho záda. Vyrazila za ním a frustrovaně přistála na sedadle spolujezdce. Naštvaně si zapnula pás.

„On ji nechal v nějakém hotelu?“ Micah precizně vycouval z pakovacího místa.

„To říkal, že udělá,“ pronesla Quinn upjatě.

Před hodinou si Quinn uvědomila, že Eden už na vinici není, tak jí zavolala a zjistila, že je v Remyho autě. Micah jí mluvil přes rameno, předvedl obvyklý výstup přehnaně ochranitelského bratra a nařizoval, aby Remy přivezl Eden zpátky. Eden to zavěsila.

O chvilku později od ní Quinn dostala zprávu, že jí nechá klíče na recepci pětihvězdičkového hotelu v Niagara Falls. Jestli tam Eden bydlí, s Remym, nebo bez něj, byla záhada, která se objasní až na místě.

„Proč jsi mi neřekla, že jedeš za ní?“ Micah vyjel na hlavní silnici. Přidal plyn tak prudce, až ji to zamáčklo do sedačky.

„Protože v mém dokonalém světě si s Eden pořádně vyrazíme z kopýtka. Levné víno a spousta stěžování na muže. Právě ji ženich nechal stát u oltáře, Micahu. Nepotřebuje, aby ses tam objevil i ty se svým ‚já ti to říkal, sestřičko‘.“

„Nic takového jí neřeknu. To já věřil, že Sylvain neudělá nic, co by narušilo svatbu jeho nejlepšího kamaráda. Měl jsem trvat na tom, aby si Hunter vybral jiného svědka.“

„I když moc ráda slyším, že taky někdy uznáš svou chybu, tady jsi mimo. Nechápu, jak by za to mohl být zodpovědný Remy.“

„Nepřekvapilo ho, když se tam ta holka objevila. Musel s tím mít něco společného.“

„Vážně si myslíš –“ Ten chlap ji tak strašně rozčiloval. „Remy ji poznal, protože sem vloni Huntera vzal na nějaký golfový víkend. Slyšela jsem, jak to Eden říká Vienna, Hunterova sestra.“

„Takže Sylvain věděl, kdo to je.“

„Jasně, ale vážně chceš tvrdit, že to Remy všechno zařídil? To by znamenalo, že si musel vzít na pomoc nějakou vědmu, která předpověděla, že tam Hunter potká Eden a že se rozhodne ji požádat o ruku. Pak tam Huntera přivezl, poškodil jeho kondomy a nějak Huntera přiměl, aby si něco začal se servírkou. Máš pravdu. Remy Sylvain je opravdu geniální zločinec.“

Micah po ní šlehl pohledem.

„To kvůli Hunterovi se z té svatby stala katastrofa,“ prohlásila Quinn pevně. „Podívej se na minulost jeho rodiny. Proměnit jednu svatbu v pohromu zvládnou levou zadní.“ Quinn pocítila bodnutí viny, že do toho zahrnula i Viennu. Měla ji ráda, ale to neznamenalo, že to není pravda. „Eden to teď tak ještě nevnímá, ale má štěstí, že si Huntera nevzala.“

„Jestli ho nemáš ráda, měla jsi mi to říct,“ zaskřípal zuby Micah. „Mohli jsme ji zastavit, než to došlo tak daleko.“

„Já se s tebou nikdy nebudu spolčovat proti tvé sestře.“ Eden byla ta nejvěrnější kamarádka, jakou kdy měla. Nikdy by ji nezradila, dokonce ani kvůli Micahovi ne.

Navíc jí vlastně vyhovovalo, že si Eden vezme Huntera, z důvodů tak sobeckých a nepříliš čestných, že si je radši nechá po sebe.

„Hunter není zlý člověk. Myslím, že do toho manželství šel v dobré víře. A Eden taky, ale nemiluje ho.“ Eden byla romantická duše a vždycky se chtěla vdát z lásky. „Já ještě k tomu v manželství žádnou hodnotu nevidím. Tohle pro ni ovšem cenu mělo, to je jasné. Doslova.“ Eden přijde o rodinnou firmu, Bellamy Home & Gaden, když rychle nesežene velkou sumu peněz.

Quinn se ale o manželství a penzích před Micahem zmiňovala jen nerada. Vždy si uvědomovala, že se na něj ženské vrhají, aby získaly jedno i druhé. Viděla minimálně dvě, jak se ho snažily vylákat na večeři o samotě, aby na něj mohly udělat dojem. Zatímco ona se na něj vrhala čistě kvůli sexu a té komplikované náklonnosti, kterou jí nabízel, když byli spolu v posteli.

„Vzhledem k tomu, čemu všemu musela Eden čelit, chápala jsem, proč si Huntera chce vzít. A když se tak rozhodla, bylo mou povinností ji podpořit. To kamarádky dělají. Hunter je zjevně slušný chlap, když se v okamžiku, kdy se dozvěděl, že má dítě, rozhodl postavit ho na první místo.“

„To má být vysoko nasazená laťka?“ zavrčel Micah.

„Mohl jsi pomoct ty.“

„To jsem se taky snažil. Naše matka odmítla dovolit Eden přijmout peníze mého otce. Kdybych to mohl změnit, udělám to. Ale nemůžu.“ Micah sevřel volant tak pevně, až mu zbělely klouby.

Trochu se té frustrace zbavil předjetím několika aut, která už tak jela opravdu rychle. Po jedné straně silnice se vinula lesknoucí se řeka a na druhé ji lemovaly řady vinné révy.

„Vídala se s ním celou tu dobu?“ zeptal se po chvíli Micah.

„S Remym? Ne. Kdy asi? Přijel na jejich zásnubní večírek, ale byl tam sotva pár minut. Na vinici se ukázal až včera pozdě večer. Pokud vím, mluvili spolu jen dvakrát nebo tak od té doby, co –“ zarazila se, protože se jí hrdlo vždycky sevřelo, když si vzpomněla na ten výlet před pěti lety.

„Od toho večera v Paříži?“

„Ano.“

Jsi ještě dítě.

To jeho staromódní prohlášení v ní ještě pořád vyvolávalo pocit, že je malá holka.

„Tak proč s ním dnes odjela?“

„To nevím. Eden je moje kamarádka, ne dcera předškolního věku. Proč ti tak záleží na tom, s kým se líbá někde v klubu nebo ke komu nastoupí do auta?“

„To není o tom, co Eden dělá. Obávám se, že ji Sylvain zneužívá, aby se dostal ke mně. A to odmítám tolerovat.“

Quinn měla hromadu zkušeností s lidmi, kteří mají skrytý motiv pro to, co dělají. Už dávno pochopila, že někteří lidé si berou děti do pěstounské péče jen proto, aby si namastili kapsu. Vždycky měla zapnutý vnitřní radar, který dobře reagoval na nenápadné chlípné pohledy a natahující se ruce. Možná neměla právě nápadné křivky, ale od doby, kdy jí začala růst prsa, přitahovala nevítané pohledy mužů a doteky, které vždy po těch pohledech následovaly.

A přestože byla od přírody podezřívavá, nikdy Remyho nevnímala jako zlého člověka. Když ho Eden před těmi pěti lety potkala, nezávazně jim navrhl, aby přišly do jednoho klubu, kde se měl setkat s přáteli. Bylo to úplně normální.

Když tam přijely, Remy se snažil zapojit i Quinn, když pozval Eden na parket, ale ona tam radši seděla a uraženě přemítala o tom, že v ní Micah vidí dítě. Potom se tam Micah objevil, nastoupil na Remyho a málem došlo i na pěsti. Remy si pak pět let držel od Eden odstup. Vypadalo to, že ji nechá vzít si jeho nejlepšího kamaráda, i když Quinn si dobře všimla, že se na něj Eden dívá zmučeným i žádostivým pohledem.

Připomínalo jí to výraz, který měla v očích Eden, když jí oznamovala, že Hunterovi půjde za svědka právě Remy.

Přesně proto se Quinn nikdy nechtěla zamilovat. Takový zmatek a bolest!

Ale Eden si zasloužila, aby ji někdo miloval. Byla laskavá a podporující a dopřála Quinn tolik výhod a zážitků, které by jinak rozhodně neměla. Udělala by pro ni cokoli, dokonce se i pokusila přimět Edenina morousovitého bratra, aby respektoval Edenin zakázaný vztah.

„Řekni mi něco o tom svém sporu s Remym.“ Quinn si začala vytahovat sponky z vlasů. „Jeho táta ukradl tvému nějaké výrobní tajemství nebo co a ty se na něj kvůli tomu pořád zlobíš?“

„Ne.“

„Ne, tak to nebylo, nebo ne, nic ti neřeknu?“

„Obojí.“

Typické. „Tak fajn. Vzpomeň si na to, až budeš příště chtít vědět, proč jsem vždycky na Edenině straně.“ Její kamarádka jí dávala nepodmíněnou lásku a nepřikrášlenou pravdu. Micah jí poskytoval skvělé orgasmy, ale ze sebe jí dával jen velmi málo.

„Prostě vím, že to, že je s ním, není dobrá zpráva. To je všechno, co potřebuješ vědět.“

Protože jsem jen dítě?

Nejradši by mu to vmetla do obličeje, ale ještě pořád to pomyšlení bolelo.

Rozplétala si copánky složitého účesu a předstírala, že ji náramně zajímá okolí silnice – ve skutečnosti ho ale nevnímala. Přemítala, jak se tady vůbec ocitla, jak je možné, že je vděčná i za pár vteřin v jeho přítomnosti.

Micah miloval svou malou sestřičku, bez ohledu na to, jak daleko od sebe vyrůstali, i na to, že měli každý jiného tátu. Od doby, kdy dosáhl plnoletosti a mohl zařídit věci po svém, bral si Eden na návštěvu k sobě do Evropy, kde ji do nekonečna rozmazloval. Nakonec, když mu pracovní povinnosti a její záliba v nakupování bránily ji doprovázet, navrhl jí, aby si pozvala kamarádku.

Quinn se tajně domnívala, že kontroluje, s kým se přátelí, a snaží se vyřadit ty, kteří by se na ni lepili jen proto, že je docela bohatá a že má známé předky. Bellamy Home & Garden byl ikonický kanadský obchodní řetězec a Edenina dědečka znala většina Kanady z vysílání v rozhlase.

Quinn Eden potkala, když jim oběma bylo patnáct a obě se zapsaly do letního intenzivního kurzu francouzštiny v Montrealu. Mnozí studenti tu byli proto, že to byla možnost o prázdninách vypadnout z domova, ale Quinn dostala stipendium za dobrý prospěch. V ruchu v hale, kde se všichni museli zaregistrovat, někdo za ní zaslechl, že ji jeden z organizátorů poslal ke stolu, kde se přihlašovali „ti, co mají finanční podporu“.

Když se Quinn ohlédla, student za ní sjel pohrdavým pohledem její džínsy, jejichž střih už vyšel z módy a tričko ze secondhandu. „Dneska už přijímají úplně všechny, co?“ řekl dívce, která stála vedle něj. „A naši rodiče to platí ze svých daní.“

„Já si svoje místo zasloužila,“ střelila po něm Quinn skvělou francouzštinou, zvyklá se za sebe postavit. „To ty asi říct nemůžeš, že ne?“

Eden, stojící ve vedlejší frontě, byla jediná, která její postoj ocenila a rozesmála se, když viděla výraz v mladíkově tváři.

„Mohla bych být s tebou na pokoji? Prosím. Chci bydlet s někým, s kým je zábava.“

Quinn celý život někdo někam postrkoval, takže si nikdy k nikomu nevytvořila pevný vztah. S Eden na pokoji se párkrát opravdu dobře zasmály, ale nepředpokládala, že to bude něco víc, než jen další krátkodobé a povrchní přátelství.

Eden ale taková nebyla. Přimkla se k ní a stála při ní, ať se dělo, co se dělo.

Quinn trvalo celé roky, než přestala být překvapená a přijala jako fakt, že Eden očekává, že budou kamarádky už napořád. Takže příští léto ještě neočekávala, že ji Eden pozve, aby s ní jela do bratrovy vily do Řecka.

Bylo to tak absurdní, že Quinn okamžitě odmítla. Už jen ta byrokracie kolem toho. Quinn byla pořád ještě svěřenkou státu. Eden byla ovšem trpělivá a vytrvalá a nepřestávala tvrdit, že všechno jde, když se chce. Stáhla jí potřebné formuláře a nějak všechny ty překážky překonaly a Quinn mohla odjet.

Bylo jí šestnáct, když se poprvé setkala s Micahem, a zároveň ji děsil i okouzloval. Byl o sedm let starší a už v té době řídil globální firmu, zaměřenou na robotické technologie. Byl bohatý a pohledný a vyzařovala z něj potlačovaná energie. Jeho odměřený, sarkastický přístup by ji býval odradil, kdyby ovšem neviděla, jak laskavý je ke své sestře. Eden se ho nebála popichovat a Quinn jí takový vztah záviděla.

Quinn dobře věděla, že co se jeho týče, musí napřed dokázat, že za něco stojí. Bylo to tak pokaždé, když se ocitla v novém domě mezi novými lidmi, ale nejspíš prošla, protože ji v zimě pozvali na lyže do Svatého Mořice. Následující léto Quinn Edenino pozvání odmítla. Měla domluvenou brigádu a šetřila si na vysokou. Eden za ní na týden přijela na Ostrov prince Edwarda a pak vzala s sebou do Micahova domu v Londýně jinou kamarádku.

Nejspíš se mu nezalíbila, protože příští rok, když dokončily střední školu a Eden s Micahem se měli sejít v Římě, trval na tom, aby Eden vzala s sebou znovu Quinn. Quinn si byla schopná vyšetřit jen pár dní, musela zpátky do práce, kterou si domluvila, ale potáhla Quinn snad všemi katedrálami a pozůstatky starověkých staveb, které byly schopné najít během těch pár hodin, než šly na večeři s Micahem.

„Tobě se ty památky opravdu líbí, viď?“ zeptal se jí Micah pobaveně, když dokončila své nadšené vyprávění o výletu do Pompejí.

„Snažím se něco dozvědět,“ souhlasila. „Zdá se mi frustrující a uklidňující zároveň, že čím víc se všechno mění, tím víc je jasné, že to základní zůstává. O dva tisíce let později lidi pořád chodí do práce, živí děti. Navštěvují bordely.“ Protočila oči.

Micah se ušklíbl. „Někdo říká, že se blíží konec světa. A nikdo mu nevěří.“

„Přesně.“ Když se jejich pobavené pohledy setkaly, cítila, jak něco v ní zapadlo na své místo.

„Měla bys tu zůstat ještě týden.“ Zalétl pohledem k Eden a kouzlo pominulo. „Musím se vrátit do Vídně, ale můžete jet se mnou. Je tam pár úžasných muzeí.“

„Mohl bys nás vzít do opery,“ usmála se Eden vychytrale.

„Můžu vám koupit lístky,“ opravil ji Micah. Zjevně nebyl právě fanouškem opery. Krátce se podíval zpátky na Quinn.

Zaplavila ji touha, když pomyslela na kulturu, na další čas strávený s Eden i možnost znovu vidět Micaha.

„To zní lákavě, ale musím se vrátit, zařídila jsem si brigádu a drží mi tam místo.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zasloužím si to!.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.