Obsah

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Kapitola 8

Kapitola 9

Kapitola 10

Kapitola 11

Kapitola 12

Kapitola 13

Významné body

Obálka

Obsah

Tiráž

Práva

Začátek textu

Seznam stran

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

41

42

43

44

45

46

47

48

49

50

51

52

53

54

55

56

57

58

59

60

61

62

63

64

65

67

68

69

70

71

72

73

75

76

77

78

79

80

81

82

83

84

85

86

87

88

89

90

91

92

93

94

95

96

97

98

99

100

101

102

103

104

105

106

107

108

109

110

111

112

113

114

115

116

117

118

119

120

121

122

124

125

126

127

128

129

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Bolfová Markéta

Kluk v kopačkách - Největší fotbalista

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou BAMBOOK
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 10 505. publikaci

Odpovědný redaktor Lukáš Záleský 
Jazyková korektura Milan Bronclík 
Návrh obálky, grafická úprava a sazba TypoText 
První vydání, Praha 2026
Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a. s., 2026 
Text © Markéta Bolfová, 2026 
Ilustrace © Lukáš Fibrich, 2026

ISBN 978-80-271-6415-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-6414-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-2037-6 (print)

Kapitola 1

Silný soupeř

BBylo sobotní březnové dopoledne a autobus s týmem Kopaček právě zaparkoval před fotbalovým stadionem ve městě, které je od toho jejich vzdálené asi půl hodiny jízdy. Dost bylo tělocvičen! Dnes je čekal první letošní zápas venku!

„Jsme tady! Jirko, no tak, vstávej!“ zacloumal Tomáš kamarádem, kterému cestou klimbala hlava chvíli napravo a chvíli nalevo.

Zatímco se Jirka probouzel, Tomáš vyskočil na nohy, chňapl svou sportovní tašku, kterou měl uloženou v přihrádce nad hlavou, a vykročil ke dveřím. V uličce se ještě ohlédl za kamarádem, jestli jde za ním, nebo jestli chrní dál.

„Už lezu,“ zabrblal Jirka a na vysvětlenou dodal: „Jsem unavený. Šel jsem včera pozdě spát. Naši nebyli doma a hlídala mě babička, tak jsem toho trochu využil a poprosil ji, jestli bych si mohl pustit Minecraft film.“

„Tys koukal do noci na telku? Jirko, ach jo, vždyť víš, že nás dneska čeká extra těžký zápas s Vlčáky! Vypadáš jako zombík v důchodu, a ne jako fotbalový útočník!“ zhodnotil svého spoluhráče Tomáš.

„Tss, ještě ty mě poučuj! Stačí mi rozumy od mámy a táty,“ urazil se Jirka, ospale zívnul a vykročil do studeného venkovního vzduchu. Rázem byl čilý jako rybička, protože chlad měl stejný účinek, jako by dostal facku. „Brr, to je kosa jak z nosa! Už abychom byli na hřišti a pořádně se rozehřáli. Cítím v kostech, že dneska vyhrajeme!“

„Tím bych si nebyl až tak jistý,“ opáčil Tomáš. „Pamatuješ, jak dopadl náš poslední mač s Vlčáky? Přejeli nás jak placatý kámen! Prohra 9:2! Vzpomínám si, že tam byl takový fakt dobrý kluk, už nevím jeho jméno… myslím, že začínalo na E,“ uvažoval Tom a škrábal se přitom na hlavě.

„Myslíš Edu? Na toho snad ani nejde zapomenout. Však nám pět z těch devíti gólů dal právě on. Ale to bylo už před půl rokem. Kdo ví, jak Vlčáci hrají dneska a jestli už Eda dávno nepřešel k jinému týmu.“

Jejich úvahy přerušil cizí kopačák, který se jim připletl pod nohy těsně před vchodem do šaten.

„Sorry,“ ozvalo se jim za zády a Tomáš s Jirkou ve světlovlasém, bledém klukovi okamžitě poznali Edu.

„V pohodě,“ řekl Tom a kopl míč zpátky. Společně s Jirkou pak zapluli do šatny.

„No, asi se dneska vážně zapotíme,“ připustil Jirka, sotva za nimi zaklaply dveře. „ale přece nejsme žádná másla, ne?! Jdeme na ně!“

„Jasan! Na ně!“ zahulákal povzbudivě Tomáš a k pokřiku se postupně přidali i ostatní hráči z týmu Kopaček.

Tom zbožňoval okamžik, kdy vběhl na hřiště a hezky z plných plic nasál čerstvý fotbalový vzduch. Byla to jeho druhá nejoblíbenější vůně hned po mámině svíčkové. I když dnes bylo o kapku chladněji, než by si přál, nevadilo mu to. Hlavně že jsou venku! Navíc jedno rozehřívací kolečko kolem hřiště určitě všechno spraví.

Na tribuně postávali rodiče hráčů, usrkávali horký čaj z termosek a vyhlíželi své fotbalové talenty. Někteří čutálisté měli mezi diváky i bráchy a ségry, a jiní dokonce i babičky a dědečky. Tomáš při pohledu na povzbuzující rodinky trochu posmutněl. Od Vánoc, kdy mu máma oznámila, že bude mít sourozence, se jí už pořádně zakulatilo břicho, pobolívaly ji nohy a taky se jí občas udělalo špatně od žaludku. Proto se Tomovi omluvila, že na dnešní zápas nepřijede. Stejně tak se omluvil i táta, který nechtěl nechat mámu doma samotnou. A dědeček? Ten měl práce až nad hlavu se zvířaty na Hejkalce. Tomáš to chápal, ale zároveň si přál, aby jim teď mohl z hřiště zamávat. Táta by mu ukázal palec nahoru a máma by syna obdařila širokým úsměvem. Snad příště, povzdechl si Tom. Až budou hrát doma. Víc už neměl na dumání o rodičích čas, protože na fotbalový plac právě vběhl domácí tým Vlčáků. Mezi nimi Eda, který okamžitě ukořistil jeden z tréninkových míčů a začal s ním provádět psí kusy. Tomáš s Jirkou i Michalem zírali jak sůvy z nudlí. Ten kluk je vážně třída!

Rozhodčí pískl a hra se rozpohybovala. Tomovi se dařilo! Hned ze začátku získal míč a prosmýkl se jako ještěrka mezi soupeři, kteří mu ho chtěli stůj co stůj sebrat. Pak kopačák dobře mířenou střelou přihrál Michalovi. Ten se rozhlédl, a když uviděl, jak mu do volného prostoru naběhl Vašek, neváhal a poslal míč jemu. Rázem byla na světě první gólová šance dnešního zápasu! Vašek měl ve svém zorném poli bránu i gólmana, který se snažil na soupeři z týmu Kopaček rozpoznat, jestli kopne doleva, nebo doprava. Vašek vší silou vypálil do středu a už už viděl, jak dává brankáři housle, když se odkudsi z boku jako fotbalový přízrak zjevil Eda, vyskočil a míč odkopnul na opačnou stranu. Mezi diváky to zaburácelo! Než se Vašek stačil vzpamatovat, balon doputoval na druhý konec hřiště, kde se ho chopili domácí a vyrazili s ním k bráně hostů. Tomáš tak neměl moc času přemýšlet nad Edovým neuvěřitelným zákrokem a soustředil se jen na to, jak se co nejrychleji dostat zpátky do výhody a dokončit to, co se Vaškovi nepodařilo. Obehrát Edu ale bylo jako bojovat proti Iron Manovi. Nakonec Kopačky dostaly od bledého, světlovlasého chlapce během deseti minut dva góly. Eda při každém skórování zatleskal a vypadal, že si dnešní mač užívá na sto procent. Tomáš ho obdivoval a zároveň mu záviděl. I když patřil v týmu Kopaček k šikovnějším hráčům, fígly, které předváděl ten bledý kluk od Vlčáků, neuměl.

Eda se tvářil sebejistě a po trávě běhal jako uragán, ale pak přišel zvrat. Z místa, kde diváci stáli nejblíž k hřišti, se ozval hluboký a dost nepříjemný mužský hlas: „Makej! Nemysli si, že po dvou gólech máš vyhráno! Zápas ještě neskončil!“

Edu výtky vykolejily a začal těkat pohledem střídavě po míči a střídavě po chlápkovi, který hulákal, jako kdyby byl na koncertu. Tomáše napadlo, že křikloun je možná Edův táta. Očividně nestihl začátek zápasu, tak se to nyní snaží dohnat svými radami. Když se Kopačkám podařilo vstřelit Vlčákům první gól, ozval se nepříjemný hlas znovu. Tentokrát nehulákal jen po Edovi, ale metal blesky i po rozhodčím. „Hej ty! Ty v tom zeleném triku! Proč nepískáš?! To si říkáš rozhodčí? Tenhle gól přece nemůžeš uznat! Jsi slepý, nebo co?! Eduarde, a ty moc nečuč, kdybys dělal, co máš, nedostali byste takového banána!“

„Fáául!“ zahřmělo z tribuny. Edův táta byl v obličeji rudý jako býk a máchal kolem sebe rukama, jako by odháněl roj včel. „Viděli jste to? Viděli??“ opakoval pořád dokola. „To byl jasný faul!“

„Jo! Vidíš, že to jde, když se chce!“ ozvalo se po penaltě z řad diváků.