Přeložila Šárka Kadlecová

PUCKING WILD

Copyright © 2023 by Emily Rath Books

All rights reserved.

Translation © Šárka Kadlecová, 2026

ISBN 978-80-249-5958-0

Věnováno všem třicátnicím uvězněným v manželství,

přátelství nebo rodinném vztahu, ze kterých už vyrostly.

Osvoboďte se. Uvidíte, jak budete létat.

Jo a vyzkoušejte pegging.

POZNÁMKA AUTORKY

Tohle je druhá kniha v sérii Jacksonville Rays. Kniha první, Přesilovka, líčí Rachelin příběh. Tohle z ní potřebujete znát, abyste si vychutnali četbu Nájezdů:

• Rachel a Tess jsou nejlepší kamarádky a bydlí spolu v Cincinnati, když Rachel získá sportovně lékařské stipendium a přestěhuje se do Jacksonville, aby nastoupila k Rays, nejnovějšímu týmu rozrůstající se NHL

• Rachel má momentálně polyamorní vztah se dvěma hráči Rays (obráncem Jakem a gólmanem Ilmarim) a jejich kustodem (Calebem)

• Ilmari učinil na benefiční akci unáhlené rozhodnutí a věnoval půl milionu dolarů neziskovce na ochranu mořských želv

• Tess se během své návštěvy Jacksonvillu seznámí s Ryanem Langleym, útočníkem základní pětky Rays. Zažijí spolu na pláži roztomilý první moment následovaný tajným polibkem v Jakeově domě, kde Ryan dokonce spatří Tess, jak ji pánbů stvořil (tu scénu jsem sem přidala, tak jen čtěte dál)

• Od toho dne na pláži se Tess a Ryan neviděli ani spolu nemluvili

Přesilovka má zhruba dvě stě tisíc slov, takže se toho v ní stalo mnoho dalšího, ale víc už tady zmiňovat nebudu. Jen si ji přečtěte. Začněte šťavnatým prequelem, novelou That One Night. Tenhle příběh začíná v onen osudný večer v Los Angeles, kdy Rachel položí ruku na plexisklo a vyzve Ilmariho Price, aby si svoje nové příjmení jaksepatří zasloužil. Příjemnou četbu!

XO

Emily

TROPY, TAGY A VAROVÁNÍ

TROPY

Hokejová romance, obrácený věkový rozdíl (Ž 33/M 22), z přátel milenci, náhodní spolubydlící

TAGY

MŽ, hokejová romance, romantická komedie, okamžitá touha, on se zamiluje první, obrácený věkový rozdíl, náhodní spolubydlící, pozitivní obraz nadměrných velikostí, bisexuální bohyně, dom(ina)/sub, sexuální hračky, žadonění o pegging, vždycky je někdo nahý, všechny písničky od Taylor Swift na playlistu jsou Ryanovy, stačí jediný polibek

VAROVÁNÍ K OBSAHU

Kniha obsahuje témata, která můžou čtenáře rozrušit, včetně postavy, která je uvězněná v manželství s narcistickým tyranem. Zažívá gaslighting a ponižování, pokusy o kontrolu, hanění a osočování. V jednu chvíli se její partner uchýlí k fyzickému násilí a drží ji za krk (vylíčeno na stránkách knihy). Je zde zmíněno další násilí, jehož se dopustil, včetně přímého líčení slovních urážek a citového týrání. V jejím gaslightingu a ovládání mu napomáhá jeho rodina.

Je tu rovněž líčen sexismus na pracovišti včetně dvojího metru morálky. Navíc se zde dočtete o prvcích stalkingu, obtěžování a vydírání. Hlavní postavy jsou bez svého souhlasu fotografovány (nedělají to sobě navzájem).

Jedna z postav utrpí zranění, které je zde popsáno (bez krvavých detailů). Jedna z postav trpí závažnou dyslexií a vyvinula si řadu strategií, jak se s tím vyrovnat. Stejná postava má v souvislosti se svou dyslexií pocity méněcennosti, které u ní ústí v sebekritické poznámky. Tahle postava je pro svoje potíže s učením druhými zostuzována (vylíčeno).

Kromě výše zmíněného tahle kniha obsahuje detailní líčení sexuálních scén, které zahrnují prvky dom(ina)/sub, impact play, análního sexu, bondage, hry s dechem, použití sexuálních hraček, peggingu a chvály.

ZNAMENÍ ZVĚROKRUHU

• TESS: Blíženci (vzduch): hravá, zvídavá, vášnivá

• RYAN: Panna (země): metodický, umíněný, laskavý

PĚT RYANOVÝCH NEJOBLÍBENĚJŠÍCH PÍSNÍ OD TAYLOR SWIFT

1. All of the Girls You Loved Before

2. Enchanted (Live)

3. Daylight

4. Lavender Haze

5. I Knew You Were Trouble (verze od Taylor)

SEZNAMTE SE S KLUBEM JACKSONVILLE RAYS

HRÁČI

Davidson Tyler, „Dejvou“ (číslo 65): záložní brankář

Fields Ethan (číslo 94): útočník

Gerard Jean-Luc, „Džejlou“ (číslo 6): obránce

Gordon Sam, „Flash“: nováček, mimo aktivní soupisku

Hanner Paul (číslo 24): obránce

Jones Brayden, „Jonesy“: nováček, útočník

Karlsson Henrik (číslo 17): útočník

Langley Ryan (číslo 20): útočník

Morrow Cole (číslo 3): obránce

Novikov Lukas, „Novy“ (číslo 22): obránce

O’Rourke Patrick, „Patty“: nováček, mimo aktivní soupisku

O’Sullivan Josh, „Sully“ (číslo 19): útočník a kapitán

Perry David, „Dýdžej“ (číslo 13): útočník

Price Ilmari, „Mars“ (číslo 31): brankář zahajovací sestavy

Price Jake (číslo 42): obránce

Walsh Cade (číslo 10): útočník

West Connor, „Westie“: nováček, mimo aktivní soupisku

Yuley Kevin: nováček, mimo aktivní soupisku

TRENÉŘI

Andrews Brody: asistent hlavního trenéra (pro obranu)

Denison Nick: asistent hlavního trenéra (pro útok)

Johnson Harold, „Hodge“: hlavní trenér

Tomlin Eric: trenér brankářů

REALIZAČNÍ TÝM

Gordon Jerry: kustod

Price Caleb: kustod

ZDRAVOTNICKÝ PERSONÁL

Brady Brad: dočasný ředitel fyzioterapie

O’Connor Teddy: fyzioterapeutický praktikant

Priceová Rachel: stipendistka Barkleyho nadace

Tyler Scott: lékař týmu

PROVOZ KLUBU

Francisová Vicki: provozní manažerka

Ortizová Claribel: správkyně sociálních sítí

St. Jamesová Poppy: ředitelka PR

Talbot Mark: generální ředitel

DALŠÍ VÝZNAMNÉ POSTAVY

Ford Joey: Mimo síť

Gerardová Lauren: Džejlouova manželka

Kline Mike: Ryanův agent

Lemmingová Cheryl: Mimo síť

Lemmingová Nancy: Mimo síť

O’Sullivanová Shelby: Sullyho manželka

Owens Troy: Tessin odcizený manžel

Putnam Charlie: Tessin právník

Den na pláži

BONUSOVÁ SCÉNA

Tess a Ryan se poprvé potkají na pláži, když Ryan nedopatřením trefí fotbalovým míčem Tess do hlavy. Co je ostatním známo, je to veškerý jejich vztah. Následující stránky vznikly jako bonusová scéna přidaná na konec Přesilovky. O tom, že k ní došlo, vědí pouze Tess a Ryan.

Teď to budete vědět i vy.

Jak zpívá Dua Lipa: „Stačí jediný polibek…“

TESS

Heleďte, pláž miluju tak jako každá holka. Najdu si doslova jakoukoli výmluvu, abych se mohla pochlubit mimořádně roztomilým slunečním kloboukem a spodkem od bikin s vysokým pasem. Obzvlášť miluju, když se můžu válet na plážové osušce s litry ledového čaje a sledovat, jak si celý tým sexy hokejistů kope do fotbalového míče. Přitažliví chlapi, kteří se namazali opalovacím krémem a v jasném odpoledním slunci se jim lesknou napínané svaly? To není špatný způsob, jak strávit den.

Teď ale co na pláži ráda nemám: písek. Chci říct, co je moc, to je moc. Dostane se vám všude! Mezi prsty u nohou, pod kozy, mezi půlky. Udělala jsem obrovskou chybu, že jsem si dala na rty nějaký balzám – pak jsem si z nich po zbytek dne olizovala drobounká zrníčka.

A nechtějte, abych vám líčila stav svých vlasů. Vsadila bych se, že mi v nich uvázla polovina pláže. Abych svou teorii ověřila, zatahala jsem si trochu za tlustý culík. Zaúpěla jsem, když jsem cítila, jak se mi na ramena sype jemný poprašek.

Jo, jdi do hajzlu, písku.

Vyběhnu po schodech k zadním dveřím domu Jakea Comptona a s úšklebkem si posouvám plážovou tašku po spáleném rameni, abych mohla namačkat bezpečnostní kód. Rachel a ostatní z Rays jsou dosud na pláži, ale já se potřebuju zbavit pocitu, že mám písek úplně všude. Jsem zralá na sprchu.

A moje nebohá meruňková kůže potřebuje přestávku od nemilosrdných slunečních paprsků. Už cítím, jak ze mě sálá horkost. Ještě pár hodin a polezu Rachel do klína s lahvičkou aloe vera a budu ji prosit, ať ukončí moje trápení.

Anebo bych si mohla najít nějakého silného, sexy člena Rays, ať mi vetře aloe do kůže…

Mírni se, holka.

Ještě před chvílí jsem se předváděla a nemilosrdně si Rachel dobírala, že založím humanitární organizaci pro Rays bez domova. Ale to jsem nemyslela vážně… no dobrá, nemyslela jsem to tak úplně vážně.

Ale jo, myslela jsem to vážně, ale čistě coby myšlenkový experiment. Bez konání. To ne. Tenhle víkend se pro Tess žádný sex konat nebude. I když by se mi líbily noční orgie se šíleně hezkým a namakaným profesionálním hokejistou, Rachel Priceová je moje nejlepší kamarádka. Nechci udělat nic, čím bych ji dostala do nepříjemného postavení. A rozdat si to s jedním z jejích hráčů? Jejích pacientů?

Jo, to se zdá jako hodně špatný nápad. Rays si smím užívat výhradně v jejich přirozeném prostředí. Odnes si jen snímky, zanech jen otisky stop.

Pospíchám do Jakeova domu, až mi o dřevěnou podlahu pleskají žabky. Do celého těla se mi dá chlad z klimatizace. Roztřesu se a na pažích mi naskáče husí kůže. Oběhnu jídelní stůl a plážovou tašku hodím na kuchyňský ostrůvek.

Jake má skvělý dům. A proč by taky neměl. Je mega bohatý hráč NHL. Svobodný a bezdětný, takže nemá žádné závazky. Může si dovolit úžasný dům – celý elegantní, moderní a velmi mužný, se zemitými dřevěnými prvky, teplou šedou a hnědou barvou na pohovkách a kožených křeslech a s kovovými detaily, které mu dodávají industriální nádech.

Je tu znát i ženská ruka, nejspíš Rachelina. Vázy květin na stole i kuchyňském ostrůvku. Plédy na opěradle každého křesla i pohovky. Rachel je studenokrevná, to teda jo. Zatímco já ze sebe neustále shazuju oblečení, ona ho na sebe vrství.

Nevím, co ji to napadlo se sem nastěhovat a doufat, že si toho nikdo nevšimne. A to jsem si vždycky myslela, že na sebedestruktivní chování jsem tu já. Usměju se a zavrtím hlavou. Rachel Priceová si nemůže pomoct, je, jaká je, balený dynamit. Slyšela jsem, jakou jí chlapi vymysleli přezdívku. Tornádo. To sedí.

Myslí si, že se schová ve stínu. Že si jí nikdo nevšimne. Že když nebude dělat rozruch, odvede svou práci a nedostane se do průšvihu, už navždy unikne zájmu médií. Ale copak se dá ignorovat tornádo? Jako bych to neviděla dnes na pláži. Všechny chlapy to k ní táhne, dokonce i ty ženaté. A to nemyslím nijak úchylně ani sexuálně. Rachel Priceové si prostě nelze nevšimnout.

Prohrabu svou plážovou tašku a vytáhnu z ní ručník a plážové šaty. Letí mi to už zítra, takže tohle všechno musím hodit do pračky, pokud si s sebou do Cincinnati nechci odvážet půlku pláže.

Hodím na pult sluneční klobouk a stáhnu si i pilotky. Potom přeťapkám přes kuchyň do chodbičky, která spojuje prádelnu s garáží. Uprostřed trůní na podlaze Jakeova černá obří sportovní taška a hokejovou výstroj má pověšenou v jakémsi mycím koutě s plechovým dřezem.

Ohrnu nos nad zatuchlým smradem, který z tašky vychází, otevřu dvířka pračky a strčím dovnitř svůj ručník a plážový oděv. Bez váhání vyklouzávám z plavek. Jsou pořád ještě trochu vlhké, takže je ze sebe musím odlepit. Při tom mi na prsty u nohou napadá písek.

„No fuj,“ zakňourám a spodek plavek mi vlhce pleskne o kotníky.

Pak si rozepnu háček na jejich vršku, sklepávám ho ze sebe a zašklebím se bolestí, když se mi otře o spálená ramena. Sklopím zrak a dostanu záchvat smíchu. K ňadrům mám přilepené maličké mušličky.

Písek mezi půlkami, tvrdé ulity na kozách. Jak to, že to u Ariel vypadá tak atraktivně?

Seberu oba kusy plavek, hodím je do pračky, přidám trochu prášku a pračku zapnu. Zapípá a klikne, načež se dveře uzamknou a do bubnu se začne nalévat voda.

Proboha, kolik je hodin? V pět mě vyzvedne kamarádka Charity. Je ve městě na nějaké zubařské konferenci a půjdeme se navečeřet ke Svatému Augustinovi. Seznámily jsme se na vysoké, ale neviděla jsem ji několik let. V prváku jsme bydlely na stejné koleji a obě jsme nesnášely svoje spolubydlící. A tak nás sblížilo nadávání na holky, které chrápou a berou nám pleťovou vodu.

Rozběhnu se zpátky do kuchyně, a jak zahýbám za roh, zvednu ruce, abych si rozpustila vlasy. Telefon jsem nechala na konci kuchyňského ostrůvku u plážové tašky. U barové stoličky skopnu žabky a popadnu telefon a svůj kelímek s ledovým čajem. Ťuknu na displej mobilu a podívám se, kolik je hodin.

16.17.

Sakra, mám to jen tak tak.

Nasaju pořádně slámkou svůj ledový čaj. Bože, ten je ale dobrý. Citronový, osvěžující a ledově studený. Dotek ledu na jazyku mi chladí rozpálenou kůži.

Nějaké zašustění za mnou mě přiměje se s mobilem v ruce otočit. Dveře od spíže jsou dokořán. Než se stačím pohnout, vysouká se odtud muž, pořád ke mně zády a se šesti obřími pytli brambůrků v náručí.

Naše pohledy se střetnou ve stejnou chvíli. Panebože, má tak hezké oči, úplně zářivé a jablkově zelené. Je to Langley, to štěňátko z pláže, které mě zasáhlo fotbalovým míčem. Sakra, vypadá jako vystřižený z reklamy na nějaké laskominy. Blonďaté vlasy mu rozcuchal vítr a má takové ty opálené, ostře řezané svaly. Široké šortky mu visí nízko na bocích a odhalují proužek bílé pokožky. Nejradši bych mu ji olízala. Zjistila, kam až ta perleťově bledá kůže dosahuje.

Prohlížím si ho sotva pár vteřin, než se mu podívám zpátky do očí. A v tu chvíli si uvědomím, že on právě dělal totéž se mnou. Prohlédl si mě od hlavy k patě, jak tady stojím úplně nahá uprostřed Jakeovy kuchyně, jako bych vystupovala ve vlastní one-woman show: Botticelliho „Zrození Venuše“. Chybí mi už jen ta lastura, do které bych si stoupla.

„Kde ses tu do háje vzal?“ vykřiknu a levou paži si přitisknu na prsa. Pravou ruku i s telefonem spustím dolů a marně se jí pokouším zakrýt holé přirození.

Langley ještě víc vykulí ty svoje hezké zelené oči. Pusu otvírá a zavírá jako ryba na suchu, až konečně vyhrkne to jediné, co dokázal udržet v hlavě: „Proč jsi do háje nahá?“

RYAN

Panebože. Do prdele. Kurva.

Uprostřed Comptonovy kuchyně stojí kamarádka doktorky Priceové, nahá, jak ji pánbů stvořil. Do píči, vypadá úchvatně. Sbíhají se mi sliny. Potím se.

Vždyť jsem ji v těch sexy červených plavkách celý den okukoval. Obzvlášť když se podepřela na loktech a natírala si kozy krémem na opalování. Měla při tom zavřené oči a vyhřívala se na slunci jako mořská panna na balvanu. Nebudu lhát, málem se mi z toho postavil. Musel jsem předstírat, že si chci zaplavat, abych si zchladil hlavu.

A teď tady stojí a vypadá jako splnění všech mých snů.

Kaštanově hnědé vlasy se jí vlní kolem obličeje a na zádech. Ramena má ostře růžová, spálená od slunce. A zrovna tak pihovaté tváře. I špička nosu se jí červená a leskne. Vsadil bych se, že když se jí dotknu, ucítím, jak v sobě pochytala slunce, jak hřeje těsně pod kůží.

Oči mi sklouznou dolů. Kozy má velké a plné, kůži kolem bradavek slonovinově bílou a bez poskvrnky, přecházející ve světloučký nach. Uprostřed dva dokonalé pupeny. Klidně bych ji celou zlíbal, přivedl k orgasmu pouhým jazykem. A to ani nemluvím o šířce jejích boků a síle oblých stehen. Tiskne je k sobě, jako by tím přede mnou mohla skrýt svou kundičku.

Hezký pokus, krásko.

Tess… tak se jmenuje. Krátce a sladce.

Tess Owensová, nejlepší kamarádka doktorky Priceové.

Do píči.

Skutečnost mě praští do očí, když si uvědomím, že pořád ještě stojím v Comptonově kuchyni s náručí plnou chipsů a zírám na nahou nejlepší kamarádku týmové lékařky. A kdybych jen zíral. Spřádám fantazie, představuju si, co jí dělám jazykem, rukama –

Přitiskne si paži na prsa a druhou rukou se zakryje dole. „Kde ses tu do háje vzal?“ vykřikne.

S bušícím srdcem od ní odtrhnu zrak. „Proč jsi do háje nahá?“

Díky bohu je ve stejných rozpacích jako já. „No vážně, copak se tu otevřel portál? Jsi snad nějaký nindža?“

„Šel jsem zadními dveřmi,“ zvolám.

„Tak teď zalez zpátky do spíže a počkej, až najdu ručník nebo něco takového,“ nařídí mi.

Okamžitě se otočím, abych ji poslechl, a praštím se do lokte o kliku. „Au – do prdele –“ Sáček chipsů mi vyklouzne z náruče a spadne na podlahu. Ignoruju ho a přitisknu si ruku na oči, jako kdyby mi bylo dvanáct. Potíž je v tom, že teď nic nevidím a ksichtem vrazím přímo do stěny Comptonovy spíže. „Jauvajs – kurva –“ Když couvám, nosem mi projíždí ostrá bolest.

„Proboha,“ zajíkne se Tess. „Jsi v pořádku?“

„Jau,“ zaúpím. Ucouvnu a šlápnu při tom na pytlík brambůrek.

„Langley, jsi – vždyť ty krvácíš!“

Spustím ruku z obličeje a no jo, dlaň mám od krve. „Hm… to je dobré,“ prohlásím. Zakloním hlavu a stisknu si hřbet nosu.

Tess oběhne kuchyňský ostrůvek. „Vydrž,“ zavolá na mě.

Sklopím hlavu a zahlédnu obliny toho jejího perfektního zadku, jakmile se sehne nad dřezem. Má na něm úplně rozkošné ďolíčky. Ohne záda, a když sáhne po kohoutku, aby vypnula vodu, zhoupnou se jí kozy.

Zakloním zase hlavu a odvrátím zrak, protože ke mně běží.

„Na,“ řekne a podá mi utěrku namočenou ve vodě. „Jsi v pohodě?“

Podívám se na utěrku, pak na Tess a snažím se při tom udržet zrak ve výši jejího obličeje. „Ehm… nechceš to použít sama?“

Tess se zasměje a zvedne utěrku před sebe. „Svatá dobroto, co bych si s tím asi tak počala? Udělala si z toho čepici na bradavky?“

No jo, a já na ty bradavky rázem zase zírám. Zasténám a znovu zakloním hlavu.

Tess přistoupí blíž a opět mi podá utěrku. „Tak už si ji vezmi. Musíš si umýt obličej.“

S povzdechem si ji přeberu a utřu si krev pod nosem, zatímco si druhou rukou tisknu jeho hřbet. „Hele, nechci vyzvídat,“ začnu. „Ale proč jsi nahá v Comptonově kuchyni?“

Tess se usměje a založí si ruce na prsou. Trochu to pomůže, protože tím schová bradavky.

„Přespávám tady,“ odpoví mi. „A nečekala jsem, že tu bude někdo další. Zůstali jste přece na pláži. Proč jsi ty v Comptonově kuchyni?“

„Poslal mě pro další jídlo,“ odvětím a ukážu na sáček chipsů na podlaze.

Ale počkat – no do prdele –, neuniká mi něco? Není Tess dvojnásob nepřístupná? Vzhledem k tomu, že je kamarádka doktorky Priceové, stojí mezi námi drátěný plot. Pokud je Comptonova holka, je to kamenná zeď.

„Ty bydlíš u Comptona?“

„No, technicky vzato bydlím u Rachel,“ odvětí a opře se holými boky o ostrůvek.

„Ale… tohle je Comptonův dům,“ namítnu, protože mi to hlava nebere.

Její úsměv povadne, a když si odhrnuje kudrny za ucho, očima se jí mihne záblesk nejistoty. „No, ehm… bydlíme tu obě. Rachel věděla, že si budu chtít zajít na pláž, a Jake nám na víkend oběma nabídl svůj pokoj pro hosty. Není to žádná díra a vyjde to rozhodně levněji než hotel.“

Trochu si oddechnu. „Tak to od něj bylo milé.“

„No jo, je skvělý,“ přitaká mi.

Má hrozně hezké oči. Myslím, že jsou oříškové, dozelena po obvodu a sytě karamelové uprostřed. Je na nich něco, díky čemu víc svítí oranžová barva v jejích zrzavých vlasech. Jako by hořela nebo jí ve vlasech hrály sluneční paprsky.

Ale z toho, jak se usmívá, když myslí na Comptona, mám chuť si něco dokázat. Nejradši bych mu rozbil hubu… nebo Tess vášnivě zlíbal. Nejlépe obojí. Primitivní pudy mě nutí si ji zabrat pro sebe. Což je absurdní. Jsem Ryan Langley. Zábavný chlapík, který se na každého jen usmívá. Rvu se jedině na ledě nebo v Mario Kartu.

Já nemám ve zvyku nárokovat si ženské a jako nějaký neotesaný neandertálec od nich odhánět jiné muže. Ale právě teď, když přede mnou stojí tahle nádherná nahá žena, mám chuť poohlédnout se po kyji.

Já Ryan. Ty hezká. Jít udělat oheň a dítě.

„Takže ty a Compton… ty s ním… chodíš s ním?“

Ušklíbne se. „Rozhodně ne. Ani omylem. Ten člověk je pro mě do takové míry zakázané ovoce, že by mohl být klidně jiný živočišný druh. Jako třeba motýl… nebo sexy ryba v akvárku. Můžu se kochat, ale nesmím na něj sahat.“

„Proč je zakázané ovoce?“

Jen mě zpraží pohledem. „Štěňátko, ty bys radši, abych ho neměla zakázaného? Snad bys nás nechtěl dát dohromady. Že by se ti líbilo dívat se, jak mě tady v kuchyni trochu objíždí?“

„Ne,“ vyhrknu a cítím, jak mi hoří tváře.

„Ne?“ zopakuje po mně. Oči se jí třpytí. Vidím, že si mě dobírá.

„Ne,“ potvrdím. „Žádný Compton.“

„Ani ve snu by mě to nenapadlo,“ odvětí. „Co dělá nos, štěňátko?“

Odtáhnu si utěrku od obličeje a vidím, že skvrna od krve ztmavla. „Myslím, že to přestalo krvácet – počkat –, proč mi takhle říkáš?“

Pokrčí nahým ramenem. „Protože se to k tobě hodí. Jsi jako ztracené štěňátko, které hledá domov, roztomilý a citlivý. Co máš rád?“

Ztuhnu se zakrvácenou utěrkou v ruce. „Cože?“

„Ráda si o sobě myslím, že umím číst lidi,“ odpoví. „Ty jsi nečitelný, Langley.“

„Říkej mi Ryane,“ vybídnu ji a protáhnu se kolem ní, abych špinavou utěrku mohl hodit na linku.

Zhluboka se nadechne a vydechne. „No dobrá. Tak tedy Ryane. Prozraď mi nějaké tajemství, Ryane.“

„Tajemství?“

„Jo. Viděl jsi mě nahou, tak to bude fér. Vyrovná se tím skóre.“

„Jaké tajemství?“ zeptám se a cítím, jak mi buší srdce. Tahle ženská se mnou něco dělá. Něco, co tak úplně nechápu.

Znovu pokrčí tím jedním ramenem. Zítra ji bude bolet. A přibližně do týdne se začne šíleně loupat. Není zvyklá na floridské slunce.

Protože tady nežije.

Je nedostupná, zítra odjíždí a už ji nikdy znovu neuvidíš.

Není tvoje.

„Chci vědět, jak chutnáš.“

Kurva, snad jsem to vážně neřekl nahlas! Zřejmě jo, protože se Tess na mě dívá, jako kdyby mi přeskočilo.

„Ryane –“

„Polibek,“ vysoukám ze sebe bez dechu. „To je moje tajemství. Chci polibek. Jeden. Od tebe.“

Plné rty jí na jedné straně zacukají a Tess mě obdaří sexy pousmáním. „Co by si chlap jako ty s jediným polibkem od holky, jako jsem já, počal?“

„Vychutnal si ho,“ odpovím. „Hýčkal. Schoval na horší časy.“

To už se usmívá naplno a já cítím, jak mě ten úsměv hřeje u srdce. „To se mi líbí,“ prohlásí tiše. „Až nám nad hlavou budou viset těžká mračna, ať budeme kdekoli, můžeme si vybavit tuhle chvilku a konejšit se jí. Vzpomenout si, jaké to je, když je člověk opálený, rozcuchaný a svobodný.“

Uchvacuje mě, jak ta slova vyslovuje. Nedokážu od ní odtrhnout zrak.

„Uděláme to takhle, Ryane,“ prohlásí. „Jsem nahá a zranitelná, takže se musíš chovat jako dokonalý džentlmen, jasné? Žádné osahávání. Žádal jsi o polibek a ten dostaneš.“

Panebože, to se mi snad jenom zdá. Přišel jsem pro chipsy. Ani se mi sem nechtělo. Hodil jsem si mincí se Sanfordem a prohrál jsem. A teď tady stojím s nádhernou nahou ženskou, která mě hodlá políbit.

Mírně se bokem odstrčí od ostrůvku a překoná vzdálenost mezi námi. Měřím metr osmdesát pět, což je na profesionálního hokejistu docela průměrná výška, ale v Rays jsou samí obři. Vždyť takový Kinnunen je při svém metru pětadevadesát doslova jako medvěd. Když bruslím vedle něj, málem si připadám jako mrňous.

Ale teď ne. Když sklopím zrak, vidím, že mi Tess sahá sotva pod bradu. Má dokonalou výšku k polibku na čelo. Jenže o ten zrovna nestojím. Prahnu po těch našpulených rtech.

„Nemusíš tohle dělat,“ pronesu s bušícím srdcem.

„Já to chci,“ opáčí. Když ke mně přistupuje, v očích má pořád velkou něhu. „Ruce za záda, Ryane. Chyť se za zápěstí.“

Bez váhání udělám, co si přeje.

„Musím tě varovat,“ pokračuje a ten její konejšivý hlas pulzuje hluboko v mém nitru. „Jsem celá od písku.“

„To já taky,“ odvětím. „Ten sráč se dostane všude.“

„Mhm.“ Přistoupí ještě o kousíček. „Mám ho ve vlasech, na kozách i mezi půlkami.“

Zazubím se. „Přesto jsi úchvatná, Tess.“

„Vždyť já vím. Já jen že můžu chutnat trochu drsně. Nebudeš mi to mít za zlé?“

„Nebudu,“ odpovím se srdcem až v krku. „Já budu možná chutnat po krvi.“

Zavrtí hlavou. „Kdepak, utřel ses dobře. Nevidím nikde ani kapičku.“

Oddechnu si. To by to celé mohlo pěkně zkazit.

„Chtěl jsi polibek,“ připomene mi a přisune se tak blízko, že se mi holými kozami otírá o hruď.

Zaúpím a odolávám pokušení na ni sáhnout. Radši si zápěstí stisknu pevněji. „Ano,“ vydechnu.

Tře se o mě svou vyhřátou pokožkou, až skončím přitisknutý na zárubeň dveří. Tess zvedne ruku a dvěma prsty mi přejede po hrudní kosti, načež mi vezme tvář do dlaně. „Jeden polibek,“ zašeptá.

„Jen jeden,“ přitakám a skloním se, abych se nadechl její vůně. Voní po krému na opalování, po mořské soli a jakémsi kokosovém šamponu.

Máme pootevřená ústa a navzájem si do nich dýcháme. Tessiny oči jsou překrásné. Obličej jí posévají tisíce pih, i když některé splynuly s ohnivě růžovou spálenou kůží.

„Jeden polibek, Ryane,“ zamumlá. „Na horší časy.“

„Jeden polibek,“ zopakuju. Pootevřenými ústy se střetnu s těmi jejími. Oba se při tom polibku nadechneme.

Není to žádná obyčejná pusa nebo cudný dotek rtů. Kdepak, je to žhavé. Jako když vybuchne supernova. Otevřeme ústa ještě víc a vzápětí mi do těch mých Tess zasténá. Je to slaďoučký zvuk bolestné touhy. Ona mě chce. Chce tohle. Když si to uvědomím, jsem zralý porušit naši dohodu. Nejradši bych si ji přitáhl k sobě, vyhoupnul ji na kuchyňskou linku a zabořil se do ní. Chtěl bych ji uctívat a přinášet jí potěšení, dokud by nevykřikla moje jméno, až bychom se společně udělali.

Tiskne se na mě a já se bez váhání tisknu na ni. Přidržuje mě oběma rukama za obličej a na těle mě hřejí její nahá, plná prsa. Necháváme ústa otevřená, když se navzájem dobíráme a dráždíme. Tess vsaje můj spodní ret a kousne mě do něj, zatímco já ji ochutnávám jazykem.

Stačí to. Musí to stačit. Protože sotva polibek začal, už se Tess odtahuje.

„Hm.“ Ten zvuk jí vyjde z hloubi hrdla. Oči má zavřené, rty vlhké od těch mých. Je to dost na to, aby se mi v plavkách postavil. Jestli Tess sklopí zrak, uvidí to. V tomhle pitomém úboru se nic neschová.

Pak Tess ustoupí, spustí ruce z mého obličeje a nechá mě tam úplně bez dechu. Usměje se na mě, zvedne si ruku k ústům a dvěma prsty si přejede po rtech. „Bylo to moc hezké, Ryane. Líbáš dobře.“

„To ty taky,“ odpovím. Samotného mě překvapí, že jsem schopný formulovat slova.

„Musím běžet,“ pokračuje Tess a vrhne pohled na hodiny nad sporákem. „A ty bys měl doručit brambůrky.“ Ukáže na svinčík na podlaze mezi námi.

Přikývnu, pořád ještě jako opařený.

„Jo a – prosím tě, neříkej o tomhle Rachel,“ požádá mě. „Nestydím se za tebe ani nic takového,“ dodá honem. „Jsi její kamarád a pacient. Měla bych to respektovat.“

Znovu přikývnu. „Jasně, v pohodě. Jak je libo.“

„No, ráda jsem tě poznala, Ryane.“ Poznamená to úplně nedbale, jako by mi právě nevěnovala polibek, který mnou do základů otřásl.

„Jo… já tebe.“

„Tak… ahoj, Ryane,“ pronese a ustoupí o další krok.

„Ahoj, Tess.“

Otočí se a z okraje ostrůvku sebere svůj telefon. Pak odchází a vůbec se nestydí za to, že na sobě lautr nic nemá. Rozkošné křivky se jí pohupují – ty její boky a stehna. S bušícím srdcem pozoruju, jak zahýbá za roh a ztrácí se mi z dohledu.

Osaměl jsem v kuchyni Jakea Comptona a hlavou se mi honí jediná myšlenka: Tohle je teprve začátek. Protože nepřichází v úvahu, abych ji nechal tak snadno odejít.

Tess Owensová je moje vysněná holka… jen o tom ještě neví.

1

Tess

„Rachel!“ zařvu a znovu se napiju šampaňského. „Dělej, holka. Než tady z tebe vyrostu!“

„Kroť se,“ oplatí mi to. „Zasekl se mi ten pitomý zip. Bojím se, abych ho nerozbila – do prdele –“

„Tak vylez a já ti s tím pomůžu,“ prohlásím a vyskočím na nohy.

Dnešní večer byl naprostý blázinec. Rachel nenapadlo nic lepšího než dráždit Ilmariho, slíbit mu, že si ho vezme, když v zápase proti Los Angeles Kings vychytá nulu. A pěkně se jí to vymstilo, protože teď stojím v ložnici její matky a čekám, až se přebere máminou luxusní kolekcí šatů na míru a najde něco vhodného na svatbu. Na tu svou.

Je to tak, budu družičkou na neplánované, trojnásobné půlnoční svatbě své nejlepší kámošky. Její táta, přesně v duchu rokenrolu, chystá ve svém domě hlavní oslavu, její brácha koordinuje jídlo a máma zve dole hosty a zběsile obvolává známé, aby sehnala květiny.

Já jsem zatím dostala na starost šaty. A tenhle úkol hodlám brát vážně. Nestává se každý den, aby se holka, o které si člověk myslel, že se nikdy neusadí, rozhodla provdat za tři muže naráz. Ty šaty musí být takové, jakým na světě není rovno.

Odložím sklenici se šampaňským na prádelník. „Rach!“ Už se chystám vpadnout do obrovské šatny a vytáhnout Rachel ven, když vtom se vynoří zpoza rohu a mně spadne brada. „Propána,“ vypravím ze sebe.

„No? Co tomu říkáš?“ zeptá se Rachel a vykulí tmavé oči, když vidí, jak se tvářím.

Stojí přede mnou ve třpytivě zlatých pouzdrových šatech. Jsou až na zem a mají sotva patrná ramínka. Korzet je střižený hluboko až do mezery mezi prsy, dokonale jí přiléhá ke kůži. Kdybych byla komiksová postava, měla bych v očích velikánská srdíčka.

„Tohle se svatebním šatům asi podobá nejvíc,“ prohlásí a uhladí si látku na bocích. „Je mi líto, ale růžovou si na sebe nevezmu a všechny ty černé na mě působí moc stroze.“

„Rachel, není to Versace z přehlídkového mola?“ zeptám se.

Pootočí se, aby se v zrcadle viděla ze všech stran. „Ehm… ne, myslím, že jsou vlastně šité na zakázku. Máma je měla v devadesátkách na udílení cen Grammy. Když jsem byla malá, párkrát jsem si je zkoušela.“

Jedinými šperky jsou dvě těžké perlové náušnice a štos zlatých náramků, které nosí běžně. Jo a v nose elegantní kroužek z točeného zlata. Tmavé vlasy má vyčesané do umně rozcuchaného drdolu, takže vynikne jemná křivka jejího krku. Líčení jí jen mírně zvýrazňuje oči.

Vypadá dokonale.

„Tak co?“ zafuní a máchne pažemi. Znovu se pootočí a vykoukne přes rameno.

„Ach zlatíčko,“ vzdychnu. „Vypadáš překrásně. Úplně je ohromíš.“

Oplatí mi úsměv, ale pak se zajíkne. „Jejda – sako!“ Vzápětí zmizí zpátky v šatně. „Pojď mi sem pomoct,“ zavolá na mě. „Potřebuju vědět, jestli to už není moc.“

Když projdu dveřmi do obří šatny, vidím, že Rachel stahuje z ramínka sako se stříbrnými korálky.

„Nemyslíš, že to dohromady bude vypadat divně?“ zeptá se a zvedne lesklé stříbrné sako před sebe. „Napadlo mě, že to bude vzbuzovat pozornost tou suprovou kombinací kovů,“ dodá a pokrčí rameny. „A stříbro přinejmenším působí víc svatebně, jenže… tobě se to nelíbí. Je to už moc.“ Znovu upře zrak na mě a čeká na můj souhlas.

Zaplaším slzy štěstí. „Kdepak, myslím si, že to je jedinečné. V duchu glam rock a přesně k tobě.“ Vejdu dál a sako jí odeberu. „Ukaž, pomůžu ti, zlato.“

S vděčným úsměvem se ode mě odvrátí a dá ruce za záda, abych jí mohla pomoct do sexy třpytivého saka. Rukávy má zdobené roztomilým lemem z třásní, takže to při správném osvětlení bude vypadat, jako by z ní padaly diamanty.

„Počítám s tím, že si ho po obřadu svléknu,“ dodá.

Ustoupím stranou, abych si ji mohla prohlédnout celou, od jejího typického drdolu přes rozparek na šatech k nahým prstům u nohou. Nakloním hlavu a našpulím rty. „Něco tomu chybí.“

„Závoj si nevezmu,“ zafuní. „To by bylo rozhodně nad míru.“

„To jo, ale už máš něco starého a něco půjčeného,“ poznamenám a ukážu na šaty a sako. „Květiny by mohly zastupovat něco nového. Ještě musíme najít něco modrého.“

Rachel se zasměje a při tom si upravuje rukáv saka. „Co modrého jsi měla na svatbě ty?“

Úsměv mi povadne, když si vybavím vzpomínky na ten den – jak mě během venkovního obřadu do ramen pálilo slunce, jak jsem na svatební hostině vypila moc skleniček šampaňského a jak jsem tancovala, dokud se mi na nohou nenadělaly puchýře. „Boty,“ odpovím tiše.

„To je skvělý nápad.“ Rachel přeběhne do kouta. „Máma tu má v podstatě osobní skladiště bot,“ zvolá. „Pojď mi pomoct nějaké vybrat.“

V zadní části luxusního šatníku Julie Priceové je prostor vyhrazený botám. Jsou přehledně vyskládané na osvětlených policích, které vedou od země až ke stropu. Vidím tu boty všech možných barev a stylů od balerínek Hermès po lodičky Louboutin s červenou podrážkou. Jen obsah téhle místnosti musí mít takovou cenu, že tolik někteří lidé nevydělají za celý život.

„Páni,“ vyhrknu, když si všimnu spodní police se stylovými koženými botami, „máma Priceová má fakt svoje vlastní skladiště značkových bot.“

„Viď?“ Otočí se ke mně se dvěma naprosto odlišnými modrými páry – páskovými sandály na podpatku a lodičkami do špičky. „Které?“

„Páskové,“ odpovím okamžitě. „Ty lodičky tě začnou tlačit, ještě než dojdeš k oltáři.“

„Dobrý postřeh,“ prohlásí. Vrátí lodičku zpátky a vytáhne druhý sandál.

Zhluboka se nadechnu a ohlédnu se přes rameno. S povděkem si uvědomím, že jsme – aspoň prozatím – samy. „Poslyš, Rach…“

Zarazí se s jednou nohou ve vzduchu, jak si na ní zapíná přezku u pásku. „Ano?“

Přistoupím k ní a vezmu ji lehce za ramena.

Rachel spustí nohu na zem. „Tess, co se –“

„Jen mě chviličku poslouchej,“ skočím jí do řeči. „Neodváděla bych coby tvoje nejlepší kámoška dobrou práci, kdybych se tě na tohle nezeptala. Kdybych se ti nepodívala do očí a neslyšela tě to říct nahlas –“

Zaúpí. „Tess –“

„Rachel Diane Priceová,“ spustím hlasitěji. „Víš jistě, že se chceš dnes večer vdát? Protože přísahám bohu, jestli ve mně vzbudíš byť jen dojem, že bys radši utekla, přehodím si tě přes rameno, proderu se s tebou z těchhle schodů a vezmeme roha.“

2

Tess

„Potřebuju to slyšet, Rach,“ zopakuju.

Rachel se usměje a najednou jí zvlhnou oči. „Tess, já tě tak kurevsky miluju.“

„Já tě mám taky moc ráda,“ řeknu honem. „Ale právě proto se tě na tohle teď musím ptát. Zasluhuješ si cestu ven, pokud ji potřebuješ. Vždyť ty kluky neznáš dlouho, Rach. A tohle je zatraceně velký krok. Manželství je… no, je to právní bažina –“

„Tess,“ zopakuje Rachel a zvedne ruku k mé tváři.

Po tom doteku se zarazím.

„Já teď u sebe nepotřebuju právničku Tess. Jsem v pohodě,“ prohlásí a mírně přikývne.

Nasaju vzduch a zase ho vypustím. „Jsi v pohodě?“

„Jsem vážně, fakticky v pohodě,“ odpoví. „Tess, oni jsou ti praví.“

„Ti praví?“ zopakuju po ní.

„Ti praví,“ potvrdí mi. „Tess, celý život čekám, až mi věci začnou dávat smysl. Pátrám po nějakém účelu. Svém účelu. Myslela jsem si, že to je pro mě cestování. Pak, že by to mohla být medicína. A je fakt, že lékařství miluju,“ dodá. „Ráda uzdravuju něco, co je v druhém člověku porouchané. Mám pokaždé pocit, že se tím hojí i něco ve mně.“

Usměju se. Mně s hojením rozhodně pomohla. Potkala mě, když jsem na tom byla nejhůř, a věnovala mi domov a kamarádství, které bych za nic na světě nevyměnila.

„A pak mě v Seattlu našel Jake,“ pronese s úsměvem. „A když mě našel, našla jsem zároveň já samu sebe. Teď jsem tím, kým mám být. S nimi jsem to opravdu já. Jake, Caleb a Ilmari jsou můj smysl. A proto dnes večer k oltáři nepůjdu. Já k němu poběžím. Poběžím k nim, Tess. Půjdu domů.“

To slovo. Domů. Hluboko ve mně to něco probouzí. Já jsem nikdy neměla místo, které bych mohla nazývat domovem. Závidím Rachel, že konečně našla to svoje, i když jí to tak přeju, až radostí málem pukám.

„Do prdele,“ vyprsknu. „Tohle bychom si měly zapsat.“ Bezděčně se rozhlédnu kolem.

„Co hledáš?“

„Tvůj telefon. Právě sis složila svatební slib. Přesně tohle řekni a celá místnost bude bulet.“ Zrovna beru do ruky její mobil a odemykám ho, když se z ložnice ozvou zvuky rvačky.

„Jau, nestrkej do mě,“ zabručí Harrison.

„Tak sebou pohni,“ zafuní Jake. „Jen mě nenech vidět Rachel.“

„Jakeu, nedělej z toho zbytečné drama,“ mírní ho za nimi jeho sestra dvojče.

Oba kluci jsou k sežrání v obleku, který jim padne jako ulitý. A Amy vypadá úchvatně v krátkých černých šatech. Jakeovi se hodně podobá – má tmavé vlasy a hezké oříškově hnědé oči. Ale linie jejích čelistí je ženštější a rysy v obličeji jsou jemnější. A Jake je samozřejmě skoro o třicet centimetrů vyšší.

Harrison zavolá: „Rach, jdeme dovnitř!“

Zablokuju vchod svým tělem. „To rozhodně ne. Nemůže ji vidět před svatbou.“

Jake stojí mezi Harrisonem a Amy a oběma rukama si zakrývá oči. „Nechci ji vidět, Tess. Jen s ní potřebuju mluvit. Kotě, musím s tebou mluvit! Začínám docela kurevsky vyšilovat!“

Vzbudí se ve mně ochranitelské pudy. „Jakeu Comptone, jsi snad na vážkách?“

„Cože?“ vřískne. „Ne. Kurva ne. Uhni mi z cesty a vezmu si ji teď a tady. Chtěl jsem si ji vzít hned ten večer, co jsme se poznali. Rach, řekni jí, že z ničeho necouvám!“

Rachel se zasměje z útrob šatníku. „Co se děje, anděli?“

„Do prdele, můžu si sundat ruce z očí?“ zeptá se Jake.

„Měl bys,“ zamumlá Harrison.

„Vypadáš komicky,“ uchechtne se Amy.

Jake ruce spustí a zamrká, když mě spatří. Vzápětí se mu v obličeji rozprostře široký úsměv. „Páni, Tess, vypadáš božsky. Zelená ti rozhodně sekne.“

Usměju se a těším se z té poklony, i když vím, že mi zelená sluší. A střih těchhle šatů pro mě dělá skutečné divy. Mají rozkošně spuštěné rukávy z ramen a korzet, který skvěle zdvihá ňadra. Jejich hedvábná sukně splývá až na zem a vlní se mi kolem kotníků.

„Dobrý pokus, krasavče,“ prohlásím a založím si ruce na prsou. „Ale kolem mě neprojdeš.“

„Nechci projít kolem tebe,“ odpoví. „A přísahám, že ji nechci vidět, dokud na to nebude správný čas. To jen – Seattlanko, potřebuju s tebou o něčem mluvit!“

Ohlédnu se přes rameno a vidím, že tam Rachel stojí s praštěně roztouženým výrazem v obličeji. Bože, oba jsou nemožní. „Co potřebuješ, Jakeu?“

„Zrovna jsem mluvil s Calebem a on prý požádal Marse, aby mu šel za svědka, až se s Cayem budeme brát,“ zavolá Jake.

„No… já myslím, že to je moc milé,“ odpoví mu Rachel. „Cay si s nikým kromě tebe není moc blízký.“

„To jo, ale pak Mars požádal Caye, aby šel za svědka on jemu, až si bude brát tebe,“ pokračuje Jake.

„A v čem je tedy problém, anděli?“

Jake zaúpí. „No tak dobrá, přivedl jsem s sebou naše dvojčata, protože si fakt myslím, že tohle musíme jednou provždy rozčísnout,“ zavolá s jednou rukou na Harrisonově, druhou na Amyině rameni. „Seattlanko, já vím, že bys asi chtěla, abych byl tvým svědkem, jenže –“

„Cože?“ vykřikne Harrison a shodí Jakeovu ruku ze svého ramene. „To ani kurva omylem, ty debile. Rachel je moje dvojče. Doslova ti utrhnu hlavu, jestli se mě pokusíš o tohle připravit. Svědek jsem já.“

„Vidíš, tohle je ten problém,“ zvolá Jake. „Tvůj bratr mi vyhrožuje, že mě zabije, když budu tvůj svědek!“

Rachel se v hloubi šatníku rozesměje. „Jakeu, ty víš, že tě miluju, ale za svědka mi jde Harrison.“

„Přesně tak, kurva,“ prohlásí Harrison. „Ty jsi Price sotva tři hodiny. Já jsem Price skoro třicet let. Pokud chceš něčím přispět, nes jim prsteny.“

Jake zvedne ruce na znamení, že se vzdává. „No tak, člověče, já jsem s tím v pohodě. Naprosto souhlasím. Ty bys jí měl jít za svědka. Tohle jsem chtěl říct. Já ponesu prsteny. A třeba kytici –“

„Kytici držím já,“ prohlásím a znovu si dám ruce v bok. „Kytici jí musí přidržet nejlepší kámoška.“

„Jasně, kytici drží Tess,“ opraví se Jake. „A co takhle – co kdybych stál vedle Marse? Budu tam stát s Calebem a Marsem,“ zavolá kvůli Rachel.

Rachel se usměje. „To zní skvěle, kotě. Ještě něco ti dělá starosti?“

Jake znovu zaúpí a podívá se na Amy. „No… pořád je tu otázka toho, kdo půjde za svědka mně, až si budu brát Caye. A kotě, kurevsky moc tě miluju –“

„Hele, ani to nezkoušej, ty magore,“ zafuní Amy. „Letěla jsem kvůli tomuhle až z Japonska. Za svědka ti jdu já.“

„A přesně tak to chci,“ vyhrkne honem Jake. „Amy, jsme to ty a já. Comptonovi po zbytek života. Chci, abys to byla ty, jen –“ Vzdychne a přes rameno se ohlédne po mně.

Teprve tehdy se usměju. „Jen nechceš ranit Racheliny city ani v ní vzbudit dojem, že je vyloučená, viď?“

„No právě,“ prohlásí a obličejem se mu rozlije úleva, že mu rozumím.

Bože, tenhle chlap je úplné zlatíčko. Je jako zlatý retrívr, který začal mluvit a nosit obleky od Armaniho šité na míru. A já tady ryla do Rachel, že potřebuje zadní vrátka. K čemu? Ať bych ji odvedla kamkoli, tenhle chlap by nám byl v patách. Jake Compton Price je Rachelina konečná. Nemusím se vůbec bát svěřit její štěstí do jeho rukou.

„Jdu ven,“ zavolá Rachel.

„NE!“ vykřiknou naráz čtyři hlasy.

Jake si znovu přitiskne ruce na oči, když Rachel prochází kolem mě. Vstoupí do dveří a na koberci jí zašustí vlečka šatů.

„Páni,“ vyhrkne Harrison a vykulí tmavé oči, když svou sestru dvojče poprvé spatří v tom glam rock svatebním stylu. „Ségra, vypadáš… no to mě poser.“

„Až takhle dobře?“ odvětí mu se smíchem.

Harrison k ní přistoupí a okamžitě ji obejme.

„Bože, tohle jsou kurevská muka,“ zaúpí Jake.

„Vypadáš vážně úžasně,“ podotkne Amy a v očích se jí lesknou slzy.

„Dík,“ opáčí Rachel, když vyklouzne z Harrisonova objetí. „No dobrá, oficiálně prohlašuju tenhle Summit dvojčat za zahájený,“ oznámí. Pak se otočí k Jakeově sestře. „Amy, ani ve snu by mě nenapadlo zabírat místo, které patří výhradně tobě. Dnes večer jdeš Jakeovi za svědka. Bez diskuze.“

Amy přikývne.

„A Harry, ty budeš můj svědek,“ dodá Rachel.

„Samozřejmě,“ odpoví Harrison.

Rachel položí Jakeovi ruku na rameno. „Anděli, podívej se na mě.“

„Ne,“ odpoví jí. „Nechci nám přinést smůlu.“

„Já na pověry nevěřím,“ pronese mírně Rachel. „Krom toho podle mě větší váhu než svatební pověry mají pravidla Summitu dvojčat. Chci, aby ses na mě podíval.“

Jake se pomalu otočí a svěsí ruce. Přísahám, že v tu chvíli, kdy ji spatří, mi vynechá srdce. To, jak se na ni dívá, to je pohled ryzí lásky. Celý obličej se mu promění, úzkostný, ustaraný výraz přejde ve výraz ničím neředěné radosti.

„Ach můj bože,“ zajíkne se. Krása jeho nevěsty mu vyrazila dech. „Kotě, vypadáš kurevsky skvěle.“

„To ty taky,“ odpoví Rachel a popotáhne.

„Kurva, nejradši bych se s tebou oženil hned.“ Vezme jí obličej do dlaní.

„Tolik tě miluju,“ zamumlá Rachel.

„A já tebe,“ odvětí Jake. „Bože, srdce mi tluče rychlostí milion tepů za minutu,“ dodá s nervózním zasmáním. Vezme Rachel za ruku a přiloží si ji na hruď. Rachel roztáhne prsty na jeho srdci, aby si osahala, jak pro ni tluče.

V mé vlastní hrudi otupěle rezonuje bušení znaveného, osamělého srdce. Utýrané a zlomené se snaží přežít. Tluče do rytmu jediného slova. Drsné reality. Životního rozsudku.

Sama. Sama. Sama.

Vytěsním ten zvuk a radši se soustředím na svoje kamarády. Tohle je jejich chvíle.

„Harry, když sis bral Somchaie, myslela jsem, že nás to změní,“ přiznává Rachel s pohledem upřeným na svého bratra. „A změnilo, ale teď si uvědomuju, že nás to změnit mělo. Somchai je teď tvým člověkem. On je pro tebe číslo jedna, ne já.“

Harrison jen přikývne.

Rachel se obrátí na druhou stranu. „Amy, vážně doufám, že jsi s tímhle v pohodě, protože já tvého bratra zatraceně moc miluju. A přísahám, že na něj budu hrozně hodná –“

„Já vím,“ ujistí ji Amy. „V životě jsem ho neviděla takhle šťastného, Rachel. Ty, Cay a Mars si ho zasloužíte. A on si zaslouží všechnu tu radost, kterou mu přinášíte,“ dodá, a když se usměje na svého bratra, lesknou se jí oči. „Chci jen, abys byl šťastný, Jakeu. Nic jiného jsem si nikdy nepřála.“

„Takže mi to schvaluješ?“ zeptá se Jake a dál pevně drží Rachel.

Amy znovu přikývne. „Jo, schvaluju. Postavím se každému, kdo uvidí vás čtyři a bude si myslet, že k sobě nepatříte,“ odpoví mu. „Máš všechno, co sis kdy přál… a dokonce i něco, o čem jsi ani nevěděl, že po tom toužíš,“ dodá a všichni se zasmějeme.

„Bože, to je ale velká pravda,“ opáčí Jake.

„Takže jsme všichni v pohodě?“ zeptá se Rachel a těká pohledem z jednoho na druhého. „Jsou v pohodě dvojčata?“

„Já jo,“ odpoví Amy, pořád ještě s úsměvem.

„Jo, já taky,“ přidá se Harrison.

„Jakeu, co ty?“ dodá Rachel a upře na něj pohled.

Jake přikývne. V její náruči je mnohem klidnější.

„A co ty, Tess?“ zavolá Rachel a podívá se na mě. „Ty schvaluješ tenhle chaos? Trojnásobnou losangeleskou svatbu?“

Vyprsknu. „Já tušila, že se tady nakonec všichni sejdeme. Jsi tak neortodoxní, až to není hezké.“

„Tak tedy dobrá,“ opáčí Rachel a vezme Jakea za obě ruce. „Jakeu Prici, chci se za tebe provdat. Dnes večer. Ale nejdřív chci vidět, jak si bereš Caleba.“

3

Ryan

„ Jen říkám, nemyslíte, že to je trochu divné?“ Davidson se před nás přiloudá, když si sedáme. Jestli je to divné? Aby nebylo. Je to náš poslední večer v Los Angeles, právě jsme znovu vyhráli nad Kings, a místo abych zařezával ve svém hotelovém pokoji, stojím v obleku, v jakém jezdím na utkání, v Beverly Hills v obývacím pokoji rockové legendy Hala Price a v rukou držím sklenku koktejlu Old Fashioned.

Osobně si myslím, že to je hodně divné.

Jo, a v obýváku Hala Price stojím jen proto, abych sledoval, jak si jeho dcera – která je shodou okolností lékařka mého týmu – bere dva z mých spoluhráčů a mého kustoda.

Fakt, divné je to kurevsky.

Ji a Comptona jsme podezřívali všichni, ale vždycky šlo jen o fámy. Až pak, minulý týden, vyšla najevo pravda. Prásk. Compton a Sanford přiznali, že jsou gay. Konečně, kurva. Tohle nebylo žádné překvapení. Ta novina byla tak předvídatelná, až byla málem nudná.

Totiž, nechápejte mě špatně. Naprosto jim to přeju. Láska je láska. Dejte mi fábory a posypte mě třpytkami a budu tančit v průvodu pride. A Sanny s Comptonem už byli prakticky svoji. Že se ženou k oltáři, nepřekvapuje doslova nikoho. Já jim už koupil devět jamek golfu Pro něj a Pro něj coby svatební dar.

Jenže pak, další prásk. Sotva jsme se vyrovnali se zprávou o jejich vztahu, otočili kartu. Milují jeden druhého… a doktorku Priceovou… a prakticky od začátku sezóny žijí potají společně.

Co mě na tom dostává, je, že jsem to vlastně věděl. Když jsem u Comptona narazil na Tess, řekla mi, že ji k sobě pozval spolu s doktorkou na víkend, aby si užily pláž. No jo, Tess je pěkná lhářka. Věděla to. Už tehdy s nimi doktorka bydlela.

Ale tohle překvapení se vůbec nedá srovnávat s posledním odhalením: je s nimi i Kinnunen.

Nebudu lhát, Kinnunen mi nahání kurevskou hrůzu. Málokdy promluví, pokud zrovna na ledě neštěká rozkazy. Pochybuju, že mi od chvíle, kdy jsem nastoupil do týmu, řekl jedinou celou větu. Takže dívat se, jak stojí uprostřed narvané šatny a oznamuje, že je zasnoubený s naší týmovou doktorkou… tou, o níž jsme se právě dozvěděli, že žije s Comptonem a Sannym… to víte, z toho nám málem praskla hlava.

Jo, a hned nato všichni prohlásili, že si mění příjmení na Price.

Kolikrát může člověku hlava metaforicky prasknout?

S detaily se tajili, ale získal jsem z toho dojem, že on je asi jen s ní. Asi to tak bude, ne? Bere si ji… a berou si ji oni… i jeden druhého… ale on si je nebere? Myslím, že na tohle jsme se dnes večer přišli podívat. Ale jak jsem říkal, detaily jsou nejasné.

Napiju se svého koktejlu a svezu se na prázdnou židli vedle Davidsona. V místnosti panuje čilý ruch, jak se tu střetávají hokejisté s hollywoodskou elitou. Málokdy si z někoho sednu na zadek, ale přísahám bohu, jestli na tuhle dnešní svatbu přijde Al Pacino, tak to se mnou sekne.

Do naší řady vklouzne Novy a s potutelným úsměvem se posadí na prázdnou židli vedle mě. „Chlapi, právě jsem si osahal Grammy.“

„Cože?“

„Tu Halovu,“ odpoví a zacuká hlavou. „Je přímo tamhle na té polici za pianem. Sáhl jsem si na ni.“

„No nekecej,“ zafuním.

Davidson vedle mě natahuje krk, aby do toho kouta viděl.

„Ne fakt,“ odvětí Novy.

„Fakt to udělal,“ přisvědčí mu Morrow, když se svalí na volnou židli vedle něj. „Musel jsem ho při tom vyblejsknout.“

Novy se zazubí a ukáže mi displej svého mobilu.

Zalapám po dechu. Ten debil se Grammy Hala Price jen nedotkl, on ji zvedl z police. Drží ji a šklebí se jako úplný magor. „Nove, nemůžeš jen tak brát lidem z poliček trofeje,“ zasyčím.

„Proč ne?“ Novy pokrčí rameny a zastrčí si telefon do kapsy u obleku. „Coley si ji taky podržel.“

„Ty debile,“ zabručí Morrow a dloubne ho loktem. „Říkal jsem ti, ať to nikomu neprozrazuješ.“

Jen znovu zafuním. „Jste oba pitomci.“

Potichu se spolu handrkují, hádají se o to, čí nápad byl vzít cenu do rukou.

„Chlapi, že je tohle divné?“ zopakuje Davidson a nakloní se přese mě, aby jim to mohl hlasitě zašeptat. „Nikdo další se nepřidá? Zdá se to jenom mně?“

Novy a Morrow ztuhnou a pomalu se k Davidsonovi otáčejí. Oba hrají v obraně, takže oproti mně mají navíc pár centimetrů a nějakých patnáct kilo svalů. Novymu se táhne po tváři růžová klikatá jizva. Pořád ještě se hojí z toho, jak dostal bruslí do ksichtu a potřeboval sto třicet stehů. Ten člověk se už předtím zdokonalil v umění se mračit. Je Rus, takže to má asi vrozené, ne? Je to jako jeho tovární nastavení. Ale když se mračí teď, vypadá, jako by se vás chystal zavraždit i s vaším psem, a ještě vám vyházet rostliny z květináčů, jen aby vás nasral.

„Máš s tím snad nějaký problém, Dejvou?“ zeptá se a v čelisti mu zacuká sval.

Ztuhnu, protože si mezi nimi připadám jako v pasti.

„Jo, jestli ti tady něco vadí, tamhle jsou dveře,“ přidá se Morrow stejně drsným tónem. Moc to k němu nesedí, protože Cole Morrow je mimo led mimořádně milý chlap. Fanynky z něj šílí. Jeho obvyklý oslňující úsměv teď nahradil podmračený výraz, jak čeká, až Davidson promluví.

„Ne, to je dobré,“ vypraví Davidson konečně ze sebe a zaboří se hlouběji do židle. „Úplně v pohodě.“

„Ještě aby sakra nebylo,“ opáčí Morrow.

„Co kdybys po zbytek dnešního večera držel hubu, Dejvou,“ řekne mu Novy a kašle na něj.

Davidson se naježí, ale mlčí. Je jenom záložní brankář a zatím měl sezonu na prd. Nemůže odmlouvat obránci základní pětky a dobře to ví. Ledaže by si přál, aby mu Novy dělal ze života peklo, kdykoli se postaví do brány.

Novy je pěkný hajzl, i když je zrovna dobře naložený, a tak je docela dojemné vidět, jak se zastává svých spoluhráčů. Kdo by do něj řekl, že je takový spojenec?

„Proboha,“ zajíkne se Morrow. Chytí Novyho za rameno a oba se otáčejí jako pár dychtivých veverek. Šeptají si a strkají do sebe.

„Langáči, koukej,“ zasyčí Novy a pleskne mě po rameni.

Otočím hlavu a sleduju jejich pohled do kouta místnosti, kde stojí Hal Price. Směje se a ruku má položenou na rameni nikoho jiného než toho zkurveného Al Pacina.

4

Ryan

„Myslím, že Langáč se z toho posere,“ zasměje se Morrow.

„Drž hubu.“ Odtrhnu pohled od výjevu smějícího se Hala Price s Al Pacinem.

Do řady za námi se svalí náš kapitán Sully a usmívá se jako měsíček na hnoji. „Chlapi, je tady Slash.“

Všichni se obrátíme a sledujeme ho, když ukazuje na druhý konec místnosti, kde Slash opravdu stojí, vedle Alice Coopera.

Jo, tohle se povedlo.

„A když si pomyslím, že jsem chtěl tohle vypustit, abych mohl zůstat na pokoji a dát si teplou koupel,“ dodá Sully a nevěřícně zavrtí hlavou.

„Dámy a pánové, kdybyste si mohli všichni najít nějaké místo,“ ozve se hluboký hlas z přední části místnosti. „Myslím, že brzy začneme.“

Všichni se otočíme. Týpek, co mluví, je myslím doktorčin bratr. Říká se, že je rovněž z dvojčat jako Compton. Jeho ségra tu taky někde je. Potkal jsem se s ní během rozbruslení. Není divu, že ji před námi tají. Je desítka jako vystřižená. Prý raketová vědkyně nebo něco podobně suprového.

„Je tady Johnny Depp,“ zapiští Poppy, když se posadí vedle Morrowa na poslední volné místo. „Svatá dobroto, já asi omdlím.“ Ruku s čerstvou manikúrou si dramaticky přitiskne na prsa.

„Pop, viděla jsi Slashe?“ zeptá se jí Sully a nakloní se k ní přes volné místo mezi židlemi.

„Ne,“ zalapá po dechu a otáčí hlavu kolem dokola.

„A Al Pacina,“ přidá se Morrow.

„Propána,“ zakňourá a chytí ho pevně za paži. „To je tak vzrušující. Je hřích, že se nesmí fotografovat. Já z toho budu mít smrt.“

Samozřejmě že by naše PR manažerka chtěla záběry Rays bok po boku s hollywoodskou a rockovou smetánkou. Jenže gorily u dveří to vyjádřily jasně: žádné fotky ani video.

„Víš snad, že my jsme taky docela velké hvězdy,“ zamumlá Novy a založí si ruce na prsou. „Hokej má obrat jen několik miliard ročně –“

„Pšt,“ umlčí ho a kulí oči, jak se rozhlíží kolem sebe.

Uchechtnu se a přepnu mobil na tichý režim. Tenhle večer doktorce a chlapům nikdo neodpáře. Ještě ani nezačala a už je to ta nejskvělejší svatba všech dob.

Trvá jen pár minut, než se všichni usadí. Víc než polovinu místnosti zabrali Rays. Myslím, že se nikdo nerozhodl zůstat v hotelu. Jsou tu dokonce i trenéři. Hlavní trenér Johnson sedí vzadu, tři místa od Slashe.

Najednou začne pár chlapů výskat a jásat. Otočím se a vyvalím oči, když vidím, jak provizorní uličkou mezi židlemi kráčí Kinnunen. Je v týmu hravě jeden z nejlépe oblékaných chlapů. Dnes večer má na sobě mechově zelený oblek bez kravaty. Kdybych si já vzal na sebe tuhle barvu, vypadám v ní jako debil. Na něm je přirozeně cool.

„Do toho, Marsi!“

„Tady ho máme!“

„Zvládni to!“

Morrow se natáhne přes Poppy a poplácá Kinnunena po paži, když jde kolem nich.

Hned za ním kráčí Compton a Sanny se šťastným úsměvem v obličeji. Compton zachytí můj pohled a zazubí se jako zamilovaný idiot.

„Jo, Sanny,“ vykřikne Novy. „Honem si ho zaháčkuj, nebo to udělám já!“

Všichni chlapi se smějí, když Sanford provrtá Novyho vražedným pohledem. Nemá sice jizvu, která by se dala srovnávat s tou Novikovou, ale stejně nahání pořádnou hrůzu. Chlapi se v přední části místnosti přeskupují, Kinnunen ustupuje zpátky, aby Compton se Sanfordem mohli stanout uprostřed.

„Neměli bychom se držet za ruku?“ zeptá se Compton.

„Zmlkni,“ okřikne ho Sanford a všichni se rozesmějeme.

„No tak, ty magore. Vezmi mě za ruku nebo něco takového,“ opáčí Compton a podává ruku našemu kustodovi.

„Vezmi ho za ruku, nebo to udělám já,“ vykřikne Novy za dalších salv smíchu.

Sanford to s povzdechem udělá a Compton se rázem ještě víc zubí. Nemůžu si sakra pomoct. Musím se taky usmívat.

Z reproduktorů kolem nás se line tichá hudba. Pak se ozve hvízdnutí a všichni se otočíme a sledujeme, jak jde uličkou Comptonova sestra. Usmívá se od ucha k uchu, ženská verze Comptona, která je mimořádně sexy. Je to fakticky docela haluz.

Jako kdyby ho napadla stejná myšlenka, Novy se ke mně nakloní. „Jsem blázen, nebo je z Comptona hodně přitažlivá holka?“

Chtěl bych se zasmát nebo do něj dloubnout, ale nemůžu. Nezmůžu se na nic. Nemůžu kurva ani dýchat. Hned za Comptonovým dvojčetem jde totiž žena, která mě pronásleduje v každém mém snu.

Tess.

Do píči, je tak zatraceně krásná. Comptonova ségra má na sobě přiléhavé černé šaty, ale Tess je celá ve smaragdově zelené. Vynikne tak zrzavá barva jejích vlasů i její smetanově bílá pokožka. Sevře se mi hruď. Potí se mi ruce. Zeširoka se usmívá, jak si to vykračuje svatební uličkou. Když mě míjí, zachytí můj pohled a mrkne na mě.

Ať se propadnu.

Dvojče Comptona si vepředu stoupne hned za něj, zatímco Tess se posadí do přední řady vedle doktorčina dvojčete. Ke skupince vepředu se někdo přidává. Vykouknu, abych si k tomu obličeji přiřadil jméno. No to mě poser, je to John Jay Walsher, původní bubeník Ferrymenů. To je bude sezdávat Johnny Jay? Tahle svatba je tak kurevsky super.

„Vstaňte prosím a přivítejte nevěstu,“ zvolá.

Všichni povstaneme a zatím se změní hudba. Vzhledem k tomu, že je místnost plná hráčů Rays, je tu narváno. Za mnou stojí řada obránců, takže vidím úplné hovno. A tak se obrátím a koukám místo toho dopředu. Ten pohled nezklame. Stáhne mi to srdce, když vidím výraz v obličeji Comptona, Sanforda a Kinnunena. Do píči, jak jsou zamilovaní. Všichni tři. Mají to napsáno na čele. Compton bulí. A stejně tak jeho dvojče. Dokonce i stoický Kinnunen má zamžený zrak.

Usměju se. Najednou se to už nezdá tak divné. Vypadají všichni šťastně. Všichni chtějí doktorku a jsou ochotní se o ni dělit. Je to vlastně svým způsobem krásné. Život je příliš krátký na to, aby se člověk smiřoval s něčím, o co nestojí.

S touhle myšlenkou v hlavě se otočím a mžourám skrze dvě řady, které mě oddělují od Tess. I ona upírá zrak na nastávající. Jestlipak vidí totéž co já? Přeje to své nejlepší kamarádce?

Zabraný do myšlenek o Tess automaticky následuju příkladu chlapů po obou mých stranách a posadím se. Teprve teď vidím doktorku Priceovou. Ve třpytivých zlatých šatech a stříbrném saku vypadá božsky. Zaujme místo po boku svého dvojčete a zeširoka se usměje.

„Sešli jsme se tu dnes večer, abychom byli svědky spojení těchhle čtyř milých lidí,“ zvolá Johnny Jay. „Podle zákonů státu Kalifornie jde technicky vzato o dvojitou svatbu, ale oni sami si přejí dát jasně najevo, že tu stojí před svými příbuznými a přáteli sjednocení v jeden celek – jeden tým, jednu rodinu.“

„Neohrožená čtyřka,“ přidá se s úsměvem Compton.

„Takhle nám neříkejte,“ zavrčí Sanford na Johna Jaye.

V místnosti se pár lidí zasměje.

„Vy dvě hrdličky jdete jako první,“ prohlásí John Jay a přelétne chlapy pohledem. „Přišli jste se vzít z vlastní svobodné vůle?“

„Ano,“ odpoví Sanford s očima upřenýma na Comptona.

„Ano, přišli,“ přidá se Compton.

„Připravili jste si svatební sliby?“

Compton vykulí oči. „Do prdele – nepřipravili. Rozhodli jsme se do toho praštit doslova před třemi hodinami.“ Otočí se k Sannymu. „Kotě, já jsem si žádný svatební slib nepřipravil –“

„To nevadí,“ prohlásí Sanford.

„Ale –“

Sanford zvedne druhou ruku, chytí Comptona za rameno a jemně mu ho stiskne. „Já začnu, jo?“

Compton se pomalu uklidní a přikývne.

Sanford spustí ruku z jeho ramene. Z místa, kde sedím, mám dokonalý výhled na jeho obličej. Sanford je vážný. I když vtipkuje, dělá to obvykle s kamennou tváří. A právě teď se tváří nejvážněji, jak jsem ho kdy viděl, a tmavé oči upírá na našeho oblíbeného obránce.

„Jakeu, já tě miluju,“ prohlásí tak hlasitě, aby to slyšeli všichni v místnosti. „Miluju tě už podělaných deset let. Miloval jsem tě potají,“ přizná. „Jako srab. Nezasloužil jsem si, abys mi lásku opětoval – dokud jsem nepřestal sám sobě házet klacky pod nohy. Ale potřeboval jsem pomoc. Postrčení.“

Podívá se přes Comptona do míst, kde stojí doktorka, a usměje se. „Před čtyřmi měsíci se mi toho postrčení dostalo. Životem se nám prohnalo dvounohé tornádo a oběma nám zamotalo hlavu. To ona mě dokopala k tomu, abych se s láskou k tobě netajil. Abych tě miloval tak, jak jsi měl vždycky být milován. A tohle ti tedy slibuju: Ten srab, který tě miloval potají, je pryč. Rachel nás oba přetvořila v něco silnějšího. Teď jsem tady, Jakeu. Jsem kurva přímo tady a říkám to nahlas.“

Compton přikývne se slzami v očích.

„Vždycky jsi byl můj přítel,“ pokračuje Sanford. „Pak ses stal mým milencem. A dnes večer z tebe udělám svého manžela. Jsi můj, Jakeu Prici. Můj a já tě už nikdy nepustím.“

Sakra, snad se před Slashem a Al Pacinem nerozbrečím? Novy vedle mě sahá do kapsy a vytahuje z ní kapesník. Nakloní se přes Morrowa a podá kapesník Poppy, která potichu vzlyká.

Obrátím pozornost zpátky k chlapům, zrovna když Compton přistupuje o krůček blíž, s pohledem upřeným na Sanforda. „Takže, ehm… v hokeji šlo vždycky o to, že jsem upřednostňoval sebe – svůj trénink, svůj jídelníček a svůj cestovní a herní harmonogram. Každý v mém životě se prostě naučil okolo mě kroužit. A když byl můj způsob života na ně moc, odpoutali se z mé oběžné dráhy, jak rychle to jen šlo.“

Jako kdyby popisoval osobní život poloviny chlapů v téhle místnosti, mě nevyjímaje.

„Časem,“ pokračuje, „jsem si uvědomil, že jsem jako slunce bez planet, středobod svého vlastního vesmíru. Měl jsem všechno, co jsem chtěl, ale byl jsem sám, jen se svou kariérou. Tys byl jediný, kdo zůstal, Cayi. Vydržel jsi to. I když jsem byl sobecký a zahleděný do sebe. Nechal jsi mě klást mou kariéru na první místo a nikdy jsi mě nenutil tuhle volbu zpochybňovat,“ dodá a mírně se mu zachvěje hlas. „Přidal ses ke mně v samotném středu. Neobíhal jsi kolem mě jako všichni ostatní. Stál jsi neochvějně po mém boku. Kotě, jsi láska v bezčasí. Klid v bouři našich životů. Stojíš tam, kde všechno ustává, kde se já zastavuju. Jsi pro mě… všechno,“ završí to s pokrčením ramen.

Když jeho svatební slib skončí, ticho, které se v místnosti rozhostí, mluví samo za sebe. Myslím, že všichni společně tajíme dech.

„No… do prdele,“ uleví si Davidson. „Tohle vůbec neznělo divně.“

Neznělo. Vlastně to znělo kurevsky dokonale. Znělo to, jako by Compton a Sanford prožívali přesně takovou lásku, jakou všichni hledáme… a jen málokdo z nás ji kdy najde.

5

Tess

„Neměli by do něj jako první zakrojit oni?“

Zalapám po dechu a odtáhnu se od třípatrového svatebního dortu. „Jen jsem se na něj dívala,“ vyhrknu a otočím se na podpatku. Když to udělám, stanu tváří v tvář Ryanu Langleymu. Blonďaté kudrny má sčesané z čela a zastrčené za uši a v těch svých hezkých zelených očích náznak rozpustilosti.

„Ahoj, Tess,“ pronese a ten jeho nefalšovaný úsměv mě prohřeje zevnitř. V námořnicky modrém obleku vypadá k sežrání. Vázanku už dávno odložil. Vidím, jak mu z kapsy vyčuhuje její konec.

Ignoruju to hloupé bušení srdce. Věděla jsem, že tady je. Abych to nevěděla. Cítila jsem na sobě jeho pohled od chvíle, kdy jsem procházela uličkou. A už ho ze mě nespustil.

A já si to užívala… protože jsem hrozná kamarádka toužící po věcech, které mít nemůže… jako třeba po sladkých hokejistech se psíma očima, vyrýsovanými svaly a megawattovým úsměvem.

Kdy už ho konečně někdo najme do reklamy na zubní pastu?

„Čau, Ryane,“ pronesu a opřu se bokem o stůl. Snažím se působit klidně a vyrovnaně. „Všimla jsem si, že tu jsi.“

„A já si všiml tebe,“ odvětí a napije se něčeho, co vypadá jako koktejl Old Fashioned.

Když mě viděl minule, měla jsem na sobě výrazně méně oblečení. Vlastně jsem na sobě neměla nic. Nedokážu se ubránit pocitu, že tyhle šaty jsou brnění… nebo spíš štít, který mě chrání před nějakou hloupostí, jako třeba kdybych ho chtěla znovu políbit. Vzhledem k tomu, jak se na mě teď dívá, myslím, že to budu potřebovat.

Odložím sklenici s vodou, kterou jsem držela v ruce. „Říkala jsem si, kdy si se mnou přijdeš promluvit.“

„Právě teď,“ opáčí. Přelétne pohledem z dortu na mě. „Nepokoušela ses kousek ukrást?“

Pokrčím rameny. „Rachel si na dorty moc nepotrpí. Vy hokejisti určitě držíte nějakou šílenou sportovní dietu. A jak všichni dobře víme, hollywoodská smetánka dorty nejí,“ dodám. „S největší pravděpodobností skončí v koši s ranními odpadky.“

„Já dort nikdy neodmítnu,“ namítne Ryan. „Jen si protáhnu svůj ranní běh o deset kilometrů.“

„Deset kilometrů za kousek dortu? To mi nezní zrovna jako férový obchod.“

„Existují jiné způsoby, jak spálit kalorie,“ poškádlí mě a ten třpyt v jeho očích si najde cestu rovnou do mých intimních partií.

Předstírám rozhořčení. „Ryane Langley, snad se mi nepokoušíte nabízet sex?“

„Přestaňte myslet na sprosťárny, paní Owensová,“ odvětí. Odloží svůj koktejl a podá mi ruku. „Měl jsem na mysli tanec.“

Podívám se na jeho nataženou ruku a to pitomé srdce se mi opět rozbuší. „Neměli bychom si napřed dát ten dort? Jaké kalorie se jinak budeme pokoušet tancem spálit?“

Spustí ruku, když si uvědomí svou chybu. „No… jo.“ Pak se ohlédne přes rameno, jestli není někdo na blízku, a rychle sáhne po dlouhém noži na dort.

Rozhořčím se doopravdy. „Ryane Langley, ať tě to ani nenapadne.“ Rozesměje se a já ho chytím za zápěstí a snažím se mu nůž vykroutit. „Nemůžeš krájet jejich dort –“

„Právě jsi říkala, že ho nikdo nebude jíst,“ dobírá si mě, zatímco se ode mě šetrně odtahuje. „Tvrdila jsi, že tu bude stát celou noc, až nakonec skončí v koši. My ho zachraňujeme, Tess. Svatební dort si zaslouží být sněden. Pomáháme mu splnit jeho svatební účel.“

„Nemůžeš do něj jen tak zakrojit,“ vykřiknu. „Před nevěstou a ženichem svatební dort krájejí jen šílení, opilí strejdové a psychopatické bejvalky.“

Ztuhne a sklopí ke mně pohled. „Na jaké svatby to chodíš?“

„Odlož ten nůž, Ryane.“

Ušklíbne se, ale nůž odloží a já z něj spustím ruku. Jak jsme se hádali, ani jsem si neuvědomila, že se k němu tisknu. Cítím jeho svěží, sportovní kolínskou. Kurva, ten ale hezky voní. Potlačím sten a odtáhnu se.

„Nikomu nebude chybět špetka polevy,“ rozumuje. „A pak vytančíme ty kalorie. Bude to dokonalý zločin.“

„Ryane –“

„No ne, podívej se na to,“ pronese a přejede prstem po krémové růžičce na spodku dortu. „Ujela mi ruka. Jsem to ale nešika.“ Zvedne prst obalený tlustou vrstvou bílého máslového krému. „Necháš mě tady stát s pistolí, ze které se kouří? No tak, Thelmo, tohle byl tvůj nápad.“

Založím si ruce na prsou. „Thelmo? Znamená to, že ty jsi Louise?“

Pokrčí rameny, aniž se přestane usmívat.

„Já myslím, že jsi nanejvýš Džejdý,“ poškádlím ho.

„Jauvajs. Tak víš co, za tohle –“ Rychlostí blesku švihne rukou a mázne mi krém na rty.

Zalapám po dechu a zvednu honem ruku, abych si ústa zakryla. „Ryane –“

„Teď to musíš sníst. Honem, než sem přijde doktorka a vyčte ti, že jí kazíš dokonalou svatbu.“

S rukou před ústy si olíznu rty a vychutnávám si sladkou, cukrovou chuť dortové polevy. „Ty jsi magor,“ řeknu mu, když ruku svěsím.

„Ještě mi trochu zbylo,“ opáčí s úsměvem a zvedne prst.

Odhodlaná porazit ho v jeho vlastní hře se k němu nakloním a špičku prstu s polevou nasaju do úst. Teď pro změnu zalapá překvapeně po dechu on a trhne sebou. Se sexy zaúpěním slízám polevu z jeho prstu, a než ho propustím, ještě na něm zakmitám špičkou jazyka.

„Do píči,“ vyhrkne bez dechu.

Ušklíbnu se. Je to s ním skoro až moc snadné, když opominu skutečnost, že to působí i na mě. „Teď jsi na řadě ty,“ prohlásím a zabořím prst do dortu, abych si trošku nabrala z krémové růže. Ryan má pravdu, nikdo si nevšimne, že chybí. Zvednu mu prst před obličej a čekám, co udělá.

Ryan mě překvapí, protože skloní hlavu, špičku mého prstu nasaje do úst a ochutná krém. Ústa má teplá, jazyk dráždivý. Když mě sotva patrně hryzne, zatajím dech, zatímco všechny moje smysly pracují na plné obrátky. Ty vjemy mi proudí do paží a do hrudi, vystřelují až do klitorisu.

No kurva.

Pustí mě a upírá na mě žhavý pohled.

Nejradši bych ho znovu políbila. Ochutnala ty hebké rty. Cítila polevu na jeho jazyku. Přistoupím blíž a zvednu bradu. „Neříkal jsi, že si chceš zatancovat?“ zeptám se. Ústa nechám otevřená, zvu ho dovnitř. „Myslím, že na jednu písničku tohle stačilo.“

Napětí mezi námi se protahuje, když se nakloní o něco blíž a rukou zavadí o můj bok. Ty jeho hezké zelené oči mě provrtávají, snaží se mě přečíst, hledají odpověď na nevyslovenou otázku.

Udělá to. On mě políbí. Kéž by.

Jenže pak vydechne a odtáhne se. „Zatancovat… no jo.“ Nabídne mi ruku jako pravý džentlmen. „Tess, prokážeš mi tu čest?“

Rozhozená z toho neuskutečněného polibku vložím dlaň do té jeho a nechám se od něj odvést na taneční parket na druhém konci místnosti.

6

Ryan

Nemám tušení, co to kurva dělám. Tahle holka je úplně mimo mou ligu. Je chytrá, zábavná a tak strašně sexy. Ženy jako Tess Owensová si nevybírají chlapy, jako jsem já. Tak proč ji teď držím za ruku? Jak to, že ji vedu na parket?

Celý večer jsem ji pozoroval. Nemohl jsem si pomoct. Cítím, jak mě to k ní táhne. Může za to ten její smích. Je tak výrazný a plnokrevný, stejně jako ona sama. Jeho zvuk mě zasáhl a přikoval k podlaze, takže jsem tam stál jako opařený a předstíral, že poslouchám Sullyho a Džejlouovy vtípky.

Nechtěl jsem trčet v koutě se svými spoluhráči. Chtěl jsem stát Tess po boku, až se bude smát, s rukou nedbale položenou na křivce jejího boku. Nabídl bych jí čerstvou skleničku vína a něžně se jí otřel rty o spánek. Bylo by to letmé, jako ze zvyku. Pak bych tam stál a mlčky pozoroval, jak si prohlíží okolí, a opájel se její blízkostí, nasával ji do sebe jako nějaká podělaná korálová houba.

Hudba přejde v pomalou písničku a já děkuju své šťastné hvězdě. Jako by bůh věděl, že se před touhle holkou nechci ztrapnit.

V Comptonově kuchyni mi nedovolila se jí dotýkat. Nechala se ode mě políbit, to ano, a bylo to kurevsky skvělé. Cítil jsem, jak se mi k holé hrudi tiskne svým nahým tělem, tak vyhřátým a hebkým. Jenže jsem musel celou dobu držet ruce za zády. V tu chvíli mi to nevadilo. Ale jakmile odešla, přepadl mě zvláštní pocit prázdnoty, protože jsem se jí nemohl vůbec dotýkat.

A tohle hodlám okamžitě změnit.

Otočím se na podpatku na okraji tanečního parketu a přitáhnu si ji k sobě. Ochotně ke mně přistoupí, a když si s ní propletu prsty, otře se mi o hruď svými plnými prsy. Druhou ruku mi položí na rameno. Prsty mi sklouznou po hedvábné látce jejích smaragdových šatů a majetnicky ulpí na jejích bedrech. Dokonale ke mně pasuje. Poklepáme špičkami nohou do rytmu, najdeme společný krok a začneme se pohupovat.

„Tančíš rád?“ zeptá se po chvilce.

Sklopím k ní zrak. „S tebou ano.“

Usměje se, aniž odhalí zuby, čímž se jí zakulatí růžové tváře a ve vnějších koutcích očí nadělají jemné vrásky. Dnes večer je nalíčená. Málem si zakryla pihy, které jí zdobí nos a tváře. Ale vidím je na jejích klíčních kostech, oranžové a dokonalé, mapy souhvězdí, co jí na pleť nakreslilo slunce. V uších se jí třpytí diamanty, i když to jsou jen prosté pecky. Soudím, že si schválně vybrala něco hodně obyčejného, protože myslela na doktorku a na to, že tohle je její večer a ona má dnes zazářit.

Jenže Tess Owensová by byla oslňující v čemkoli. S tím nic nezmůže. Bože, ta holka se mi dostává pod kůži. Co si s tím sakra počnu?

„Ráno všichni odjíždíte?“ zeptá se a sklouzne mi rukou dolů po paži.

Přikývnu. „V sedm máme sraz ve vestibulu,“ odpovím. „Jedeme na pár dní zpátky do Jacksonvillu, pak máme dva zápasy po sobě v Texasu a nakonec venkovní Winter Classic v New Yorku.“

„Rachel mi o tom vyprávěla,“ odvětí. „Rays dostali pozvání, protože je to jejich první sezona, viď?“

„Jo, hrajeme na stadionu Yankee silvestrovské utkání s Montreal Canadiens. Je to něco jako souboj nejstaršího a nejmladšího hráče v lize,“ vysvětlím jí. „Ale znamená to, že si letos o Vánocích moc neodpočineme.“

„Uvidíš se aspoň s rodinou?“

Přikývnu. „Budu dva dny s mámou a sestrou. Už si plánují, jak strávíme Boží hod na pláži. A co ty? Plánujete v rodině něco velkého?“

Neurčitě přitaká.

Posunu ruku, kterou jí držím v pase. Jen sotva patrně, ale teď mám skoro pocit, jako bych měl Tess zastrčenou v podpaždí. Takhle se jí víc dotýkám.

„Dneska večer jsi hrál dobře,“ poznamená a jemně mi stiskne prsty.

Nevadí mi, že mění téma. Mám co dělat, abych nemyslel výhradně na skutečnost, že jsem ty její prsty u stolu s dortem před chvílí olizoval. Pořád ještě cítím na jazyku chuť cukrové polevy. „Ty ses dívala?“

„Samozřejmě. Jsi fakt dobrý, Ryane. Na tebe se asi ze všech hráčů kouká nejlíp.“

Neandertálec ve mně se napřímí a buší si z jejího komplimentu do hrudi. Ne že bych potřeboval její chválu, abych věděl, že mám talent. „Opatrně, Tess,“ poškádlím ji. „Neprozrazuj se tak brzy.“

„Nemám se prozrazovat?“

„Jo. Je vidět, že ses do mě zabouchla.“

Ušklíbne se. „Leda ve snu, hokejisto.“

„Obdivuješ mou obratnost a rychlost… pozoruješ moje ruce, když vedu hokejku po ledě…“

Obrátí oči v sloup.

„Nedokážeš ode mě odvrátit zrak,“ tlačím na ni dál a nakloním se blíž.

„Ani zabránit tomu, aby se ti pokaždé, když vstřelím gól, rozbušilo srdce vzrušením.“

„Trpíš přeludy,“ odtuší, ale já vidím, jak jí cuká koutek úst.

„Je to vlastně milé,“ dodám a narovnám se. „Lichotí mi to.“

„Za tohle si můžu sama. Nikdy neskládej poklonu profesionálnímu sportovci,“ prohodí a zavrtí hlavou.

„Vždycky skládej sportovcům poklony,“ opáčím. „Je to nejsnazší cesta k jejich srdci.“

„Já myslela, že nejsnazší cesta k srdci sportovců je přes jídlo,“ oplatí mi moje škádlení.

„To je pravda,“ připustím. „Asi by se těžko našlo něco, co bych neudělal pro domácí makarony se sýrem.“

Usměje se. „Makarony se sýrem? To jako vážně? Copak ti je dvanáct?“

„Nic tě tak nezahřeje na duši,“ odpovím a pokrčím rameny.

„Šla by aspoň nějaká gurmánštější verze?“ přistoupí na mou hru. „Spokojila bych se třeba s takovými langustovými makarony se sýrem. Posypanými křupavou panko strouhankou… a možná pokapanými špetkou olivového oleje s černým lanýžem –“

„Kdepak. Ty v modré krabičce od Kraftu. Jestli je chceš vylepšit, můžeš k nim přihodit pár nakrájených párků.“

„Ty mi chceš zlomit srdce, Ryane,“ prohlásí s povzdechem. „A já si už myslela, že to je láska na první pohled. Ty tvoje párky zničily všechno kouzlo.“

„Ty přece na lásku na první pohled nevěříš,“ rýpnu si do ní.

Prudce ke mně vzhlédne a její ruka v mé dlani ztuhne. „Podle čeho tak usuzuješ?“

„Podle tebe,“ odpovím a stisknu jí bok. „Chodíš sice po domech nahá, líbáš se s cizími lidmi a objímáš s Al Pacinem, jako by to byl starý známý, jenže na to, aby ses do někoho zabouchla jen tak na pohled, jsi moc opatrná. Tenhle pěkný kousek sice vzbudil tvůj zájem,“ dodám a ukážu sebevědomě na sebe, „ale k tomu, abys mi vyznala svou nehynoucí lásku, je ještě dlouhá cesta.“

„Aha, a ty si myslíš, že k tomu směřujeme, jo?“ poškádlí mě a snaží se přitom napodobit můj hravý tón. „Myslíš si, že mě dostaneš k oltáři, Ryane? Že jsem budoucí paní Hokejistová?“

„Hele, řeklas to ty, ne já.“

„Předpokládám, že ty na lásku na první pohled taky nevěříš.“

Znovu pokrčím rameny. „Věřím, že lidi vidí, co vidět chtějí.“ Pohled mi zabloudí doleva, kde Compton pomalu tančí s doktorkou. „Compton na lásku na první pohled věří,“ podotknu a kývnu jeho směrem. „Myslím, že se na doktorku jednou podíval a prostě to věděl.“

Tess následuje můj pohled. „Jo… taky si to myslím.“

„Ale Sanford se po jednom pohledu do ničeho nevrhne. Slyšela jsi jeho svatební slib. Trápil se několik let, než si připustil, co cítí.“

Přikývne s pohledem pořád upřeným na svou nejlepší kamarádku.

„Nakonec k sobě všichni našli cestu,“ pokračuju. „Byl z toho zmatek, ale bylo to skutečné. To se jim musí nechat.“

„Zmatené… ale skutečné.“

Oba se na chvilku odmlčíme, zatímco provádíme další pomalý půlobrat.

„Možná bys mohla brzy přijít na nějaký další zápas,“ navrhnu, připravený zkusit štěstí.

Tiše se zasměje. „Obávám se, že v Cincinnati NHL moc zápasů nepořádá.“

„To ne. Ale Chicago přece není tak daleko, ne? Nebo můžeš kdykoli zase přiletět do Jacksonvillu. A lístky nejsou žádný problém,“ dodám. Vím, že nejspíš zním zoufale, a je mi to fuk. Chci ji znovu vidět. „Tak co na to říkáš?“

„To… to by se mi líbilo,“ připustí a opře se o mě, když se s ní znovu otáčím.

Usměju se.

Ruka jí sklouzne k mému lokti, jak se ode mě odtahuje. „Ale…“

Do prdele.

Přidržím ji dlaní na za zádech pevněji. „Žádné ale. No tak, žij trochu, Tess.“

Její pohled zjihne, když ho ke mně zvedne. Má v něm lítost, což mě sere. „Ryane –“

„Já vím, že si tě dobírám a tlačím na tebe, ale líbíš se mi, Tess. Chtěl bych tě prostě líp poznat.“

„Neznáš mě vůbec,“ namítne. „Líbí se ti akorát to, co vidíš.“

„Vždyť jsi taky kurevsky nádherná, to přece víš. Lhal bych, jako když tiskne, kdybych tvrdil, že tě netoužím mít přivinutou tělo na tělo.“

Tímhle si vysloužím smích. Jeho zvuk mě zahřeje na hrudi a přiměje se usmát.

„Ale pokud si myslíš, že tvoje krása je to jediné, co vidím, tak se mýlíš,“ dodám.

Její smích povadne a vzhlíží ke mně vykulenýma zelenýma očima. „A co vidíš?“

„Vidím tebe,“ odpovím. „Holku, která je statečná a neohrožená. Která se ráda směje. Máš krásný smích, Tess.“

Zalapá po dechu a v očích se jí mihne nějaká jiskřička. V jednu chvíli tam je, ale pak je hned pryč a Tess sklopí zrak. „Co ještě?“

„Vidím někoho, kdo má rád svoje kamarády,“ pokračuju. „Kdo staví druhé na první místo. Možná se mi zamlouvá pomyšlení, že bych mohl být tím, kdo bude na první místo stavět tebe. Rád se o někoho starám, Tess. A skvěle pečuju o to, co je moje.“

Tess se usměje a zvedne ruku k mé tváři. Palcem mi lehounce polaská koutek úst. „Tomu věřím.“

Proč z toho mám pocit, že se se mnou loučí?

Natočím obličej v její dlani a na ten palec ji políbím. „Chci tě znovu vidět,“ přiznám. „Nemusí to být na zápase. Vyber si nějaký víkend a já tě nechám dopravit do Jacksonvillu. Nebo zaletím do Cincinnati –“

„Ne.“ Spustí ruku z mé tváře.

Do prdele, dál se ode mě odtahuje. „Tess –“

„Už jsme o tom mluvili,“ pronese. „Jsi hráč Rays, Ryane. Rachelin kamarád, její pacient –“

„Dost,“ prohlásím a stisknu jí opět bok. „Tohle neberu.“

„Nebereš to, že jsi její pacient?“

„Neberu to jako výmluvu,“ opáčím. „Rachel je tvoje kámoška, není tvoje matka ani hlídačka. Jsem přesvědčený, že by jí nevadilo, kdybys chodila s někým z Rays, pokud by věděla, že to je opravdu to, co chceš… nemám pravdu?“

„Mám teď v práci šílený blázinec,“ odbočí znovu. „Bylo těžké se uvolnit dokonce i na tohle,“ dodá a ukáže kolem sebe.

Vymlouvá se na práci? To jako vážně? Ten nedostatek originality mě u ní překvapí. „Hele, jsem dospělý chlap, Tess. Pokud mě už nechceš vidět, protože nemáš zájem, můžeš mi to prostě říct –“

„Chci,“ vyhrkne honem a přivine se blíž. Jak se ke mně naklání, položí mi ruku na hruď. „Chci tě vidět. Líbíš se mi, Ryane. Jsi milý a zábavný a nic bych nedělala radši, než se s tebou znovu viděla. Třeba existuje nějaký dokonalý svět, v němž bych si mohla dělat jen to, co chci,“ dodá a najednou zní unaveně. „Jenže pravdou je, že v mém životě momentálně vládne zmatek. Nejde o práci, jde… o mě. Je to složité.“

„Já vím, že jsi rozvedená,“ podotknu. „Nebo se rozvádíš. Doktorka se nevyjádřila úplně jasně. Nelíbilo se jí, jak jsem dotěrný,“ připustím se smíchem.

Zvedne hlavu a přimhouří oči.

„Ale pokud se držíš zpátky kvůli tomuhle –“

„Ne,“ odvětí rychle. „I když… vlastně ano. Žijeme odděleně. Bože, jsme už takhle skoro tři roky.“

„Pomýšlíš na to, že se k němu vrátíš? Přichází to pořád ještě v úvahu?“ zeptám se se srdcem v krku. Bez ohledu na to, jak moc se mi Tess líbí, nejsem rozvraceč vztahů. Jestliže mi odpoví, že ano, odejdu a nebudu se ohlížet zpátky. Ale uleví se mi, když řekne, že ne.

„K Troyovi se nikdy nevrátím,“ prohlásí kategoricky.

„Tak ale… v čem je tedy problém? Řekni mi pravdu, Tess. Ať je jakákoli, já ji snesu.“

„Pravdu?“

Přikývnu, hledím na ni a čekám.

Přestali jsme tančit. Já jsem přestal dýchat. Kolem nás je slavnost v plném proudu, ale já nic z toho nevnímám. Existuje jen ona v mé náruči. Pouze my dva.

„Pravdu,“ zopakuje a sotva při tom pohne rty.

„Ven s ní.“

Dívá se mi do očí a ústa má pootevřená. Sleduju, jak se jí pomalu zdvíhá hruď. Vím, že když se k ní dostatečně nakloním, ucítím na rtech její teplý dech.

„Pravdou je, že někdo tak milý jako ty se nejspíš bude chtít usadit,“ pronese nakonec. „Možná nevěříš v lásku na první pohled, ale věříš v lásku jako takovou. V to, že na tebe budoucí paní Hokejistová už čeká někde za rohem. A že dobrým lidem se stávají dobré věci, a když si budeš něco hodně přát, dostaneš to. Žádná překážka není dost vysoká. Jsi jako nepopsaný list, plný naděje a připravený začít žít.“

Při jejích slovech mi uvízne dech v hrdle.

S tím se otočí na podpatku a spěchá pryč. Mě tam nechá stát s prázdnýma rukama.

Table of Contents

POZNÁMKA AUTORKY

BONUSOVÁ SCÉNA

1

2

3

4

5

6