PROBUZENÍ

Copyright © Kolektiv autorů, 1923
Cover ©  Splendidum družstvo, 2026 
Translation © Alena Adamcová, 2026
Czech Edition © Splendidum družstvo
Vražné, Hynčice, 2026
První el. vydání
ISBN 978-80-7681-462-2 (EPUB)

ISBN 978-80-7681-463-9 (MOBI)

ISBN 978-80-7681-464-6 (PDF)

Z amerického originálu Weird Tales, Volume 1, Number 1, March 1923: The unique magazine by Various přeložila Alena Adamcová.

Obsah

Probuzení od G. A. Wellse

Místo šílenství od Merlina Moore Taylora

Strach od Davida R. Solomona

Splendidum družstvo 2026

Probuzení od G. A. Wellse  

(The Ghoul and the Corpse)

Tohle je příběh Chrise Bonnera, ne můj. To si prosím pamatujte.

Rozhodně za něj nehodlám ručit. Dřív jsem měl v Chrisovu pravdomluvnost velkou důvěru, ale to už je minulost. Je to lhář; lhář bez svědomí. V podstatě jsem mu to řekl přímo do očí. Zajímalo by mě, za jakého hlupáka mě považuje!

Poslouchejte tedy a uslyšíte ten pozoruhodný příběh, který mi vyprávěl. Byl to – a je to – nesmysl. Vždycky si to budu myslet. I když těžko říct!

Přitáhl ke mně do iglú tam nahoře v Aurora Bay. To je na Aljašce, víte, u Severního ledového oceánu. Byl jsem ve vnitrozemí a obchodoval s kožešinami pro jednu newyorskou firmu a kvůli smůle jsem se na pobřeží dostal až třetí den poté, co odplul poslední parník. A tak jsem tam zůstal na zimu uvězněný, bez šance dostat se pryč až do jara, jen s několika desítkami nevzdělaných Indiánů jako společníky. Díkybohu jsem měl dost konzervovaného jídla pro bělochy!

Jak jsem říkal, Chris Bonner si to ke mně nakráčel, jako by šel o pár domů dál navštívit souseda.

„A odkud ses, k čertu, vzal?“ zeptal jsem se ho a pomohl mu sundat ztuhlou parku.

„Odtamtud,“ odpověděl a trhl loktem směrem na jih. „Dej mi něco k jídlu, MacNeale. Mám hlad jako vlk. Podívej se na ten batoh!“

Na ten batoh, který shodil na kožešinou pokrytou podlahu iglú, jsem se už podíval. Byl vyhublý jako vyhladovělý pes. Ohřál jsem konzervu hovězího bujónu a fazole, uvařil kávu na ohni z velrybího tuku, který sloužil zároveň jako topení i světlo, a dal jsem to všechno i s několika suchary před hosta. Pustil se do jídla jako vlk.

„Teď dýmku a trochu tabáku, MacNeale,“ poručil, když odsunul prázdné nádobí.

Podal jsem mu jednu ze svých dýmek a váček s tabákem. Nacpal ji a zapálil. Zdálo se, že si kouř opravdu vychutnává; měl jsem dojem, že si už dlouho nezakouřil. Chvíli seděl mlčky a zíral do mihotavého plamene.

„Hele, MacNeale,“ promluvil nakonec, „co víš o teorii, která říká, že se kdysi naše stará Země otáčela kolem své osy v jiné rovině? Slyšel jsem, že se prý naklonila asi o sedmdesát stupňů. Co o tom víš?“

To byla od Chrise Bonnera zvláštní otázka. Byl to čistokrevný prospektor a nikdy jsem ho neznal jinak než u tématu těžby a hledání nalezišť. Posledních třicet let hledal zlato od Panamy až po severní polární kruh.

„Asi o nic víc než ty,“ odpověděl jsem. „Taky jsem o té teorii slyšel. Řekl bych, že je to jen dohad.“

„Podle té teorie byl severní pól kdysi tam, kde je dnes rovník,“ řekl. „Věříš tomu?“

„Nic o tom nevím, Chrisi,“ odpověděl jsem. „Ale vím, že se tady na severu našly věci, které jsou dnes považovány za typicky tropické.“

„Například?“

„Palmy a kapradiny, druh papouška, šavlozubí tygři a také mastodonti, tedy příbuzní slonů. Všechno fosilie a části kostí.“

„A žádní lidé, MacNeale? Nějaké kostry nebo fosilie lidí tady nahoře?“

„Nikdy jsem o tom neslyšel. Pravěcí lidé se ale nacházejí v Anglii a ve Francii.“

„Hm,“ zabručel.

Přemýšlel, bafal z dýmky a díval se do ohně. Zdál se něčím znepokojený.

„Podívej, MacNeale,“ řekl náhle. „Řekněme, že člověk zemře. Je mrtvý, že?“

„O tom není pochyb,“ zasmál jsem se.

„Nemohl by zase ožít, co?“

„Sotva. Ne pokud je skutečně mrtvý. Slyšel jsem o případech zdánlivé smrti. Srdce jakoby přestane bít na jednu, dvě nebo třeba deset minut. Ve skutečnosti ale nepřestane; jen jeho tep nelze zachytit. Když srdce opravdu přestane bít, člověk je mrtvý.“

Bonner přikývl.

„‚Zdánlivá smrt,‘“ zamumlal spíš pro sebe. „To musí být ono. To je jediné vysvětlení. Když to může trvat deset minut, proč ne dvacet nebo třeba sto tisíc let...“

„Jestli si chceš jít lehnout a odpočinout, Chrisi, zařídím ti to,“ přerušil jsem ho.

Zachytil význam mého tónu a ušklíbl se.

„Myslíš si, že jsem blázen, co?“ řekl. „Nejsem. I když je to div, po tom, co jsem viděl—hele, něco ti ukážu!“

Strčil ruku do svého vychrtlého batohu a vytáhl předmět, který jsem na první pohled považoval za řeznický nůž.

Podal mi ho a hned jsem viděl, že to není obyčejný nůž. Byl zvláštní – sběratel starožitností by za něj dobře zaplatil.

„Kousek toho, co jsi seškrábl, je krev, MacNeale,“ řekl Bonner. „A teď – z čeho je ten nůž?“

„To je z klu mastodonta, MacNeale,“ řekl Bonner.

Místo šílenství od Merlina Moore Taylora

Strach od Davida R. Solomona