Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Owen O’Kane

Zajatci úzkosti
Přestaň pochybovat a začni si věřit

Přeloženo z anglického originálu knihy Owena O’Kanea, Addicted to Anxiety: How to break the habit, vydaného nakladatelstvím Penguin Random House group of companies, Morrison Chambers, 32 Nassau Street, Dublin D02 YH68
Copyright © Owen O’Kane, 2025
First published as Addicted to Anxiety in 2025 by Michael Joseph.
Michael Joseph is part of the Penguin Random House group of companies
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 10445. publikaci

Překlad Ing. Jindřich Jonák MSc
Odpovědná redaktorka Mgr. Dana Pokorná
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Lucie Skořepová
Počet stran 256
První české vydání, Praha 2026
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2026
Cover photo ©blankstock / AdobeStock.com, 2026

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-6253-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-6252-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-5981-9 (print)

Všem, kteří se mnou sdíleli své úzkostné já.

Bylo mi ctí a potěšením setkat se s vaší věrnou,
ochranitelskou a pečující částí. Doufám, že už
vidíte, že to není zase taková nuda!

O autorovi

Owen O’Kane je psychoterapeut, autor bestsellerů (podle žebříčku nedělních novin Sunday Times) a bývalý ředitel programu duševního zdraví Národní zdravotní služby Spojeného království (National Health Service – NHS). Působí jako stálý terapeut pro BBC Radio 5 Live a pravidelně přispívá do tisku a médií.

www.owenokane.com

@owenokaneten

@owenokaneten

DALŠÍ KNIHY OWENA O’KANEA

Ten to Zen

Ten Times Happier

How to Be Your Own Therapist

Úvod

Za třicet let své práce v oblasti fyzického a duševního zdraví jsem se nesetkal s tak vysokou úrovní úzkosti, jakou zjišťuji nyní. Stali jsme se „úzkostlivou generací“.

Výzkumy to potvrzují. Pozorujeme dnes častější výskyt úzkosti u našich dětí, teenagerů, rodičů a starších lidí, napříč všemi částmi lidské společnosti. Na pracovištích se vyskytuje vysoká míra onemocnění spojených s úzkostí. Míra absence ve škole se zvýšila. Podle titulků zpráv celosvětově roste počet hlášených případů klinické úzkosti.

Nic z toho není překvapivé vzhledem ke globální pandemii, ekonomickým problémům, válkám, politické nestabilitě, změně klimatu a světu plnému nejistoty. Zkrátka, svět se v tuto chvíli jeví jako děsivé místo k životu.

Ale to je jen jedna část problému. Zvládání nejistot a úzkosti v životě představuje větší výzvu.

Zamysleli jste se někdy nad tím, že byste mohli být závislí na úzkosti?

Ano, nechte tuto myšlenku chvíli působit. Je toho hodně, co je třeba přijmout.

Slovo „závislý“ jsem použil záměrně, protože věřím, že úzkost má návykovou složku, o které se málokdy mluví nebo se s ní málokdy klinicky pracuje – a podle mých zkušeností to může být součást řešení. Návyky se tvoří, ale dají se také transformovat.

Před mnoha lety jsem vedl skupinu pro terapii úzkosti v rámci Národní zdravotní služby (National Health Service). Jak týdny plynuly, všiml jsem si, že se většina účastníků skupiny začíná zlepšovat. Sdělil jsem to skupině, ale okamžitě jsem si všiml, že se v místnosti šíří váhavost a neklid.

Zkoumal jsem, co se děje, a brzy se ukázalo, že mnoho účastníků pociťuje úzkost z vyhlídky, že už nebudou úzkostní! Odpovědi byly překvapivé:

„Co když se vzdávám té jediné věci, která mě chrání?“

„Nejsem si jistý, jestli jsem připravený.“

„Tohle je vše, co jsem znal, a mám pocit, jako byste mi něco brali.“

„Ale tohle je všechno, čím jsem.“

Nejúžasnější okamžik nastal ve chvíli, když jeden ze skupiny, Daryl (uzdravující se ze závislosti na kokainu), zažertoval, že zbavit se úzkosti bylo těžší než odvyknout od kokainu. „Jsem zatraceně závislý,“ řekl. Skupina se zasmála a v této chvíli plné kamarádského škádlení bylo zřejmé, že všichni chápou, co tím myslí – stejně jako já. Představa, že je „závislý“ na úzkosti, dávala smysl.

Jako terapeut v určitých okamžicích víte, že se děje něco, co je pro vás významné – je to jako šestý smysl. Každou buňkou své bytosti jsem byl zvědavý, co to může znamenat. Musel jsem hledat dál.

Existuje mnoho modelů a teorií o úzkosti, které nabízejí skvělé poznatky, ale návyková složka úzkosti se často přehlíží. Najednou jsem si vzpomněl na zajímavou skutečnost, že chemické látky produkované v těle během epizody úzkosti jsou srovnatelné s těmi, které vznikají při vzrušení. Je tedy pochopitelné, že existuje možnost nevědomé závislosti na této reakci (pokud cítím úzkost, ochrání mě to).

Když se smích v terapeutické místnosti utišil, požádal jsem Daryla, aby mi vysvětlil, co tím myslí. Viděl, že mě to zaujalo, ale zároveň bylo zřejmé, že i on prožívá okamžik vhledu. Vyprávěl, že když byl závislý na kokainu, byl to způsob, jak uniknout realitě svého bolestivého vnitřního světa. Jeho dětství bylo traumatické a plné bolesti. Drogy mu pomohly na krátkou dobu pocítit kombinaci necitlivosti, vzrušení, rozptýlení a svobody. To vedlo k závislosti.

Když popisoval svou úzkost, byl to podobný obraz. I když mu to nepřineslo stejný „rauš“ jako drogy, proces úzkosti mu dočasně pomohl vyrovnat se s pocitem nebezpečí nebo nejistoty. Uvolnění těchto procesů se zdálo být neoddiskutovatelné, protože krátkodobě odstranily jakýkoli pocit ohrožení a poskytly mu pocit kontroly. Problém byl v tom, že dlouhodobě nevědomky přispíval k udržování své úzkosti. Byl to prostě jiný typ „závislosti“. Popisoval svou závislost na procesu úzkosti a v tu chvíli se zrodila tato kniha Zajatci úzkosti.

Každá jiná kniha o úzkosti, kterou budete číst, vám řekne, že úzkost je něco, co se vám děje. Je to normální. Není to vaše chyba. Nebudu se přít o žádné z těchto tvrzení, protože všechna jsou pravdivá.

Přesto se domnívám, že existuje nebezpečí, že pokud bezvýhradně uvěříte, že úzkost je něco, co se vám děje nebo co je mimo vaši kontrolu, můžete se cítit bezmocní nebo podřízení. Ale nejste.

Pokud žijete s úzkostí a vnímáte příznaky oslabení, které s ní souvisejí, slibuji vám, že existuje cesta vpřed. Znamená to však začít se aktivně vzdávat mnoha vzorců, na kterých jste závislí, pokud jde o udržování vaší úzkosti. Ano, úzkost je zkušenost, která se vám děje, ale existuje velká šance, že mnoho vašich činů, chování a reakcí tento oheň rozdmýchává a udržuje plameny. Tyto vzorce můžete vnímat jako způsob, jak se s úzkostí vypořádat nebo zmírnit příznaky. Existuje však riziko, že tím přikládáte do ohně úzkosti. Jste nevědomky závislí na udržování procesu, který vám dává krátkodobý pocit bezpečí, ale také vám způsobuje celoživotní utrpení. Vím, že je to hodně náročné na vstřebání, takže se nadechněte a nechte to usadit.

Doufám, že jste si našli chvilku, abyste pochopili, co jsem právě řekl. Jste připraveni na další zprávu?

•Věřím, že dnešek může být pro vás začátkem změny.

•Věřím, že vám mohu pomoci dosáhnout uzdravení.

Proč si myslím, že vám mohu pomoci

Za prvé bych měl říci, že úzkost pro mě není nic nového. Lidé si často myslí, že terapeuti mají vše dokonale „vyřešeno“ a znají všechny odpovědi. Nenechte se zmást. Jsme lidé a všichni jsme součástí procesu vývoje. Terapeuti také prožívají těžká období. Myslím, že někteří z nejlepších terapeutů, se kterými jsem pracoval, zažili ve svém životě různou míru nepřízně osudu.

Vyrůstal jsem v Severním Irsku v období známém jako „trable“1 (nepokoje v Severním Irsku, pozn. překl.). Bylo to náročné období sektářského násilí mezi protestantskými a katolickými polovojenskými skupinami; stručně řečeno, válečná zóna s jedněmi z nejhorších zvěrstev moderní doby. Kdysi jsem přednášel na konferenci TED s názvem „Bomby, kulky, šikana a piano“. Vyrůstal jsem v kultuře strachu. Naučil jsem se být úzkostný a studium hry na klavír mi pomohlo uklidnit se.

Kromě toho, že jsem prožil dětství ve válečné zóně, jsem byl také citlivým homosexuálním dítětem, které vyrůstalo v zemi, kde sexualita mimo „normy“ byla církvemi považována za hříšnou a hanebnou. Myslel jsem si, že jsem nedokonalý. Kromě toho zde bylo i hodně šikany a běžných problémů, kterým čelí každý, kdo vyrůstá v ekonomicky a sociálně znevýhodněné oblasti.

Lhal bych, kdybych tvrdil, že to bylo snadné dětství, ale musím uznat, že v mé rodině i v okolních sociálních kruzích byla vždycky přítomna láska a někteří úžasně laskaví lidé.

Takže pojďme dále, do dospělosti. Navzdory přítomnosti lásky byla moje nervová soustava nastavená na hrozbu. Zkrátka vím, co je úzkost. Jsem si jistý, že mnoho lidí bude mít podobné příběhy, jen s odlišným kontextem.

Ale dnes už si na tuto část svého příběhu nestěžuji ani se nelituji (věřte mi, v minulosti jsem to dělal). Moje osobní zkušenost mi dává hlubší pochopení úzkosti, což, jak věřím, posiluje mou práci. To je důvod, proč píšu knihy. Je to také důvod, proč se s nadšením věnuji uzdravování. Věřím, že když si člověk tuto zkušenost prožije, může mluvit s čistou upřímností a s vědomím, že naděje je za rohem.

Kromě své osobní zkušenosti s úzkostí bych se měl zmínit, že jsem psychoterapeut a bývalý specialista na paliativní péči s třicetiletou praxí v oblasti fyzického a duševního zdraví. Jsem bývalý vedoucí oddělení duševního zdraví NHS a autor tří bestsellerů o duševní pohodě. Přednáším na konferencích a firemních akcích, a dokonce přispívám do rozhlasové show BBC jako místní terapeut. Jak se říká, jsem všude.

Miluji práci, kterou dělám, a cítím zodpovědnost za využití všech těchto platforem k většímu prospěchu, to znamená ke zmírnění lidského utrpení. Vím, že to může znít trochu nábožně, ale v konečném důsledku věřím, že všichni máme nějakou roli, ať už je jakákoli.

Úzkost a trauma jsou mými klíčovými oblastmi zájmu.

Veškerá moje práce je ovlivněna klinickým vzděláním, osobními zkušenostmi a velmi humánním přístupem k situaci člověka. Vyhýbám se psychopatickým blábolům, přednáškám, guruovským řečem a prázdným frázím, kdykoli je to možné. Tyto věci mě dohánějí k šílenství, takže se jim chci vyhýbat.

Jak proběhne cesta k uzdravení?

Tato kniha je rozdělena do tří částí:

Kapitoly 1–3: Kořen problému

Kapitoly 4–8: Zbavení se zlozvyku

Kapitoly 9–10: Znovuobjevení vašeho života a prevence relapsu

Všechno jasně vysvětlím a rozeberu způsobem, o kterém vím, že efektivně funguje. Pokud problému nerozumíte, změna nenastane, proto bych vám doporučil, abyste se řídili knihou tak, jak je uspořádána. Často přichází pokušení spěchat, zvláště pokud pociťujete úzkost. Může se projevit i určitá netrpělivost: „Jen mi ukažte řešení.“ Věřte mi, řešení najdeme.

Nepoužívám žádný konkrétní tradiční model úzkosti nebo terapie, ale samozřejmě uznávám genialitu mnoha takových modelů a jejich vliv na mou práci. Toto je moje metoda: Je to humánní, integrovaný přístup k řešení úzkosti. Rád bych se o tento přístup podělil, protože funguje.

Pro každou fázi uvedu proces a dále v průběhu kapitol budu sdílet příběhy, příklady a specifické nástroje, které vám pomohou. Každou kapitolu zakončím shrnutím klíčových oblastí, které pokrývá.

Jména všech osob, konkrétních institucí nebo organizací byla anonymizována z důvodu ochrany soukromí a důvěrnosti. Jakékoli podobnosti s příběhy, událostmi nebo lidmi jsou náhodné, protože všechny detaily byly odpovídajícím způsobem upraveny nebo doplněny.

Mějte prosím na paměti, že v této knize nabízím pouze rady a návrhy. Pokud jsou vaše příznaky vážné a činí vám potíže v životě, vždy vyhledejte podporu profesionálního terapeuta nebo lékaře. Vezměte prosím také na vědomí, že úzkost může být spojena s jinými duševními poruchami, se zdravotními problémy, s užíváním návykových látek, léků, s neurologickými problémy a neurodivergentní diagnózou. Pokud potřebujete konkrétní radu ohledně úzkosti, která je vedlejším příznakem jiného problému, vždy se poraďte s odborníkem. Tato kniha vám bude užitečná, pokud jde o úzkost obecně. Zaměřuje se na úzkost jako klíčový problém.

Pokud prožíváte chvíle zoufalství a beznaděje, cítíte touhu si ublížit nebo máte myšlenky na ukončení života, vždy si s někým okamžitě promluvte. Vždycky existuje cesta, jak se z problému dostat. Na konci knihy uvádím seznam podpůrných organizací. V první řadě se poraďte se svým lékařem nebo zavolejte na pohotovost.

Chci vám znovu připomenout, že vaše úzkost se může zlepšit a život může být lepší než dnes. Je však třeba říci na rovinu: Úzkost nezmizí úplně.

Kdokoli vám to slibuje, není upřímný. Je to nezbytná součást lidské existence. Někdy je užitečná a nezbytná, někdy je to ale problém. Pracujeme na obnovení a znovuobjevení vašeho života, aby vás úzkost neovládala.

Je však také pravda, že budete muset vynaložit jisté úsilí. Neexistuje žádný způsob, jak úzkost zcela odstranit.

Neexistuje způsob, jak se z úzkosti vyléčit za jeden den. Neexistuje žádná vitaminová pilulka ani kouzelná kúra, která by úzkost navždy odstranila. Neexistuje žádný program ponoření se do studené vody, který by tento problém zcela vyřešil. Ano, některé z těchto věci pomáhají, takže nic nepodceňuji, ale není to tak jednoduché.

Žijeme v kultuře falešných slibů, nekvalifikovaných informací a manipulace s problémy duševního zdraví jako prostředkem komerčního zisku. Je to průmysl v hodnotě miliard liber. Omlouvám se za upřímnost, ale to je pravda. Spousta informací, které se nabízejí, je neužitečná.

Kdybych zažil infarkt, neudělalo by to ze mě kvalifikovaného kardiologa, takže bych do této oblasti neměl vstupovat a ani bych nechtěl působit jako „expert“. V dnešní době se zdá, že víkendový kurz nebo osobní zkušenost postačí. Je však nutná opatrnost. Jde o vaše zdraví a vaši pohodu. Sdílení zkušeností a povzbudivé konverzace si zaslouží potlesk. Jsou zde úžasní lidé, kteří odvádějí skvělou práci. Tvrzení, která překračují tento rámec, je však třeba vždy prozkoumat z hlediska klinické věrohodnosti a přesnosti.

Podle mé zkušenosti je pro zotavení z úzkosti nutná kombinace narušení vzorců mysli, těla, emocí, chování a energie, která vás v dlouhodobém horizontu dovede k průlomu.

Tato kniha je o tom, jak se zbavit závislosti na svých úzkostných procesech.

•Je to kniha o převzetí zodpovědnosti.

•Je to kniha o poznávání svého úzkostného já.

•Je to kniha, která vám pomůže spřátelit se se svým úzkostným já.

•Je to kniha naděje, vykoupení a návratu k životu.

Jsem rád, že jste tuto knihu vzali do ruky.

1 The Troubles, etnicko-nacionalistický konflikt v Severním Irsku mezi katolíky a protestanty, často za použití násilných teroristických metod (pozn. překl.).

ČÁST 1

Kořen problému

KAPITOLA 1

Setkání se svým úzkostným já

Je ironie, že když se posadím, abych začal psát úvodní kapitolu, cítím trochu úzkost zpsaní této knihy.

Pojďme rovnou kvěci. Podělím se onásledující události, které se odehrávají vtěchto minutách. Jsem vmístní knihovně, začínám pozorovat ostatní lidi vmístnosti apřemýšlím, co dělají. Je zde někdo další, kdo také píše knihu? Nebylo by skvělé být zase studentem? Znám toho chlápka, co sedí vedle mě? Je to ten, kterého potkávám, když venčím psa? Klasické vyhýbání se práci aprokrastinace – ovšem, ale nějak se mi daří toto bloudění myslí ospravedlnit. Odvádí mě to od pocitu, který se vznáší vpozadí.

Ano, úzkost je blízko. Úzkost je můj starý přítel aznáme se, kam až moje paměť sahá. Je součástí mého lidství, součástí mé osoby.

Ikdyž si uvědomuji, že se ve mně probouzí úzkost, stejně tak si uvědomuji, že jsem naskočil do vlaku obav, aniž bych ho dokázal řídit.

Najednou cítím, jak se mi kroutí žaludek ajak mi na hruď ana celé tělo padá tíha. Moje úzkost už pouze nepřichází, ona je tady. Jsem napjatý aplný očekávání, ale nevím, co mám očekávat. Je to podobné, jako bych čekal, až se něco pokazí. Nezdá se mi moudré snažit se ztohoto stavu dostat.

Tyto pocity jistě mají nějaký pádný důvod, ne? Začínám přemýšlet, jestli je vmístnosti někdo další, kdo má podobné pocity (vím, že ano). Možná se někteří právě teď cítí podobně?

Pak se moje mysl přesune klavině praktických myšlenek týkajících se úkolu, který mě čeká: napsání této knihy. Přemýšlím onázvu, obsahu, termínech aotom, jak budu knihu strukturovat.

Jak se moje myšlenky stanou trochu závažnějšími, směr větru se změní. Začínám pochybovat osvé schopnosti napsat další knihu, ikdyž už je to moje čtvrtá. Pochybnosti osobě samém se chovají jako lovec slev vlednových výprodejích, chytají se každé příležitosti ahledají další „co když“. Apříležitostí je mnoho:

•Co když se mi to nepodaří?

•Co když tato kniha nebude tak úspěšná jako ostatní?

•Co když ztratím spisovatelskou inspiraci?

•Co když kniha čtenářům nepomůže?

•Co když si můj redaktor začne myslet, že je to nesmysl?

Myslím, že chápete, co jsem řekl. Jedu rychlíkem do negativity jako ozávod!

Úzkost málokdy přichází sama. Přivádí ssebou několik příbuzných, jmenovitě ego, pochybování osobě, katastrofické předpovědi, strach, hrůzu aněkolik dalších, se kterými se vprůběhu knihy setkáme. Je to jako sledovat televizní seriál Long Lost Family². Nikdy nevíte, co objevíte!

Moje pozornost se náhle znovu přesune jinam. Kromě toho, že se mi hlavou honí myšlenky, začínám si uvědomovat nové pocity. Mám strach. Pochybuji. Jsem zranitelný.

Cítím se odhalený.

Apak najednou zalapám po dechu, jako bych se po dlouhém ponoření vyplaval na hladinu. Intuitivně se zastavím, abych srovnal svůj dech azbavil se úzkosti. Tohle jsem se naučil avy se to také naučíte.

Daří se mi zadržet postup svého úzkostného cyklu. Najednou se cítím klidnější asoustředěnější.

Vtomto klidnějším stavu si brzy uvědomuji, že moje úzkost pramení ztoho, že se při psaní této knihy nacházím vnové situaci. Je to osobní, je zde riziko, mohlo by se to pokazit. Tak proč bych si neměl představit všechny nejhorší možné scénáře, abych se vyhnul újmě, zranění, selhání, nebo dokonce ponížení? To dává smysl.

Moje úzkost mi slouží jako ochrana, ale vtuto chvíli není nutná ani užitečná. Svou úzkost potřebuji jen ktomu, abych si tyto možnosti uvědomil, atak si připomínám pár faktů:

•Tato kniha je důležitá.

•Mnohé ztěchto pochybností nejsou přiměřené.

•Dosud jsem si vedl dobře.

•Věnovat se této práci je bezpečné.

•Zvládnu to.

•Jsem vděčný úzkosti za její podporu.

•Nyní však může odstoupit, protože ji nepotřebuji.

Couvá jako štěně ve výcviku. Pracuji sní už dlouho, takže vtéto fázi panuje vzájemný respekt aona se naučila důvěřovat mým moudřejším úsudkům.

Vrátím se kpsaní asměju se sám sobě. To nebyl způsob, jakým jsem zamýšlel knihu otevřít, ale moje úzkost měla evidentně jiné plány. Pokud jsem chtěl vtéto knize představit úzkost, vždycky se pokusila být vcentru pozornosti.

Nenechme se zmást, ona se vrátí, ale vsoučasné době se jí už nebojím. Chápu její motivy. Znám její taktiku. Vím, jak uvažuje. Znám emoce, které vyvolává. Jsem si vědom chování, které způsobuje. Je návyková, lstivá, přesvědčivá anáročná. Pokud věří, že se může ujmout vedení, udělá pro to všechno, co je vjejích silách. Ale neustále připomínám, že její úmysly jsou dobře míněné. Není naším nepřítelem. Je to prostě naše ochranitelská část, která někdy pracuje mnohem horlivěji, než je nutné. Ato mi jako člověku, který vyrůstal vprostředí neustálého strachu, dává dokonalý smysl.

Pojďme si rychle shrnout příklad, který jsem uvedl, abychom viděli systematický proces úzkosti:

•Nový úkol napsat knihu vyvolává úzkost.

•Úzkost se domnívá, že nový úkol by mohl představovat riziko nebo hrozbu.

•Úzkost mobilizuje svou obranu.

•Vyvolá vorganismu stav alarmu (fyzické příznaky).

•Aktivuje sérii primárních otázek „co kdyby?“ (nadměrné přemýšlení aobavy).

•Jde hlouběji aaktivuje pochybnosti osobě, strach, katastrofické představy.

•Přijde sebeuvědomění ajá se zastavím, nadechnu se audělám krok zpět, abych přerušil úzkostný cyklus.

•Vyjednávám aznovu říkám svému úzkostnému já: nyní tě nepotřebuji.

•Zabránil jsem návykové epizodě úzkosti atím jsem vytvořil nové vzorce, které slouží dlouhodobě adobře.

Buďme však upřímní: držet se narativu oúzkosti by mohlo být velmi lákavé. Krátkodobě bych se cítil méně ohrožený. Dnes bych mohl přestat psát ajít dělat něco jiného, něco hezkého. Cítil bych menší tlak. Mohl bych se vyhnout některým svým povinnostem.

Takže ano, krátkodobý účinek by to mělo, ale za jakou cenu?

Takže se rozhodnu poděkovat svému úzkostnému já, že za mnou dnes přišlo, když začínám psát tuto knihu. Zdvořile odmítnu příliš se zabývat jeho nabídkami avěnuji se svému záměru.

Naruším ten cyklus dříve, než začne být zlý nebo nepříjemný.

Máte sílu udělat totéž.

OKAMŽIK KZAMYŠLENÍ

Nyní, když jsem vám poskytl malý vhled do toho, jak funguje moje úzkost, mám pro vás několik otázek kzamyšlení. Velmi vám doporučuji, abyste si na to udělali pár minut apořídili si samostatné poznámky, pokud vám budou užitečné.

•Setkali jste se někdy vědomě se svým úzkostným já (udělali jste si někdy záměrně čas na to, abyste poznali tuto část sebe samých)?

•Snažili jste se někdy této části sebe samých vyhnout?

•Napadlo vás někdy, že váš vztah svaším úzkostným já může být nezdravý?

•Zabývali jste se někdy otázkou, jak moc můžete být závislí na tom, že každý den řešíte bezpečí aochranu před bolestí nebo újmou?

•Přemýšleli jste někdy, zda se této části svého já bojíte amáte zní strach?

•Přemýšleli jste někdy otom, kdo sedí za volantem vašeho života? Vy, nebo vaše úzkost?

Vím, že tyto otázky je těžké brát vúvahu aže mohou vyvolávat nepříjemné reakce. Ale pokud chceme pracovat na tom, abyste se zbavili závislosti na úzkosti, musíme začít tím, že se stouto částí sebe samých statečně setkáte.

Stojí za to uvědomit si, že jste možná byli roky závislí na poslouchání výlevů avýhrůžek svého úzkostného já. Proto je klíčové se stím seznámit apochopit to.

Vaše úzkostné já

Hned na začátku si všimnete, že mluvím ovašem úzkostném já jako očásti vás samých, na které jste si možná vytvořili nezdravou závislost. Vaše úzkostné já je samozřejmě proces úzkosti, na kterém si podle mě mnoho lidí vypěstuje závislost. Vcelé knize, pokud mluvím oúzkosti, úzkostném já, úzkostné části nebo úzkostných procesech, je to stále jedno atotéž. Prostě jsou chvíle, kdy se rozhodnu použít jazyk, který je vhodný pro tu část procesu, na které pracuji.

Spousta odborných knih aterapeutických modelů zaměřených na toto téma (kterých si nesmírně vážím) to popisuje úplně jinak. Moje cesta je odlišná aneomlouvám se za to. Pracuji na základě svých pozorování azjištění zvíce než třiceti let klinických zkušeností voblasti duševního ifyzického zdraví.

Můj přístup je kombinací více faktorů zoborů psychologie, neurologie, humanity, fyziologie aurčité míry spirituality (vširším smyslu, nikoli náboženství).

Lidské bytosti jsou složité, nemůže existovat jedno řešení. Potřebujeme přijmout apoznat mnoho částí sebe samých aúzkost je jednou ztakových našich součástí. Je to však součást, která může milionům lidí způsobit skutečné problémy.

Mnoho užitečných alternativních knih na toto téma používá vědecký aneurologický jazyk zaměřený na fyziologii mysli atěla. Mnozí se zaměřují na myšlenkové chyby jako na udržování úzkosti, jiní se soustředí na chování, další životní zkušenosti.

Všiml jsem si, že jedním společným bodem pro většinu modelů nabízejících léčbu úzkosti je, že úzkost je něco, co se vám děje. Ikdyž stím do jisté míry souhlasím, nemyslím si, že je to úplný obraz.

Věřím, že vy sami hrajete při udržování vaší úzkosti větší roli, než si možná sami uvědomujete. Vím, že je to obtížné pochopit, ale vysvětlím to.

Věřím, že mnoho lidí je závislých na procesu úzkosti (což je vaše úzkostné já), protože slibuje bezpečí, snížení rizika aochranu, ato mi dává naprostý smysl. Vím, že úzkost nenabízí stejný „rauš“ jako drogy nebo jakékoli jiné látky, ale proč by se člověk vzdával něčeho, co slibuje ochranu?

Oúzkosti mluvím jako osoučásti vaší lidskosti, protože přesně oto jde. Pokud pohlížíte na úzkost pouze jako na mechanický nebo fyziologický proces vtěle, riskujete, že kní budete mít vztah jako kledvinám nebo plicím. Stane se funkčním aneosobním předmětem, tedy něčím, kčemu nemáte vztah.

Takhle to ale není. Vaše úzkostné já má kdispozici celou řadu triků asvou vlastní osobnost! Jeho cílem je pomáhat vám, ale často vám způsobuje značné potíže. Může na vás působit prostřednictvím vašich myšlenek, emocí, reakcí, chování, těla, ducha acelé vaší zkušenosti. Má svůj vlastní hlas azpůsob, jakým svámi komunikuje. Vy pak máte způsob, jak sním navázat vztah, ato je často návykové:

•Někdy úzkost nenávidíte, ale nechcete se jí zbavit.

•Někdy vás úzkost děsí, ale stejně jí nasloucháte.

•Někdy víte, čím se úzkost udržuje, ale stále jí dáváte, co potřebuje.

•Někdy to nedává smysl, ale stejně tomu věříte.

•Někdy víte, že musíte mít vše pod kontrolou, ale podlehnete požadavkům úzkosti.

•Někdy jste na úzkosti závislí.

Sečteno apodtrženo: Potřebujeme, abyste své úzkostné já rozpoznali asetkali se ním.

Jak můžete své úzkostné já poznat?

Mluvím oúzkostném já jako omnohostranné entitě zakořeněné ve vaší bytosti. Takovou zkušenost jsem udělal uvětšiny lidí. Prožívání úzkosti se ukaždého liší, ale má také společné rysy.

•Jeden člověk si může dělat starosti omnoho různých věcí, jiný se může zaměřit jen na zdravotní problémy.

•Někdo může pociťovat silnou fyzickou úzkost na hrudi, jiný může mít příznaky žaludeční nevolnosti.

•Někdo může pociťovat úzkost ráno, jiný před spaním.

Tělo

Mysl

„Prosím, pověz mi víc.“

Pocity

Chování

Energie

•Hranice.

Jaké to bylo?

Proč mám vsobě tuhle úzkostnou část?

Shrnutí