Hrbačka

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.ivysehrad.cz

www.albatrosmedia.cz

Saó Ičikawa

Hrbačka – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

HUNCHBACK by Saou Ichikawa
© Saou Ichikawa 2023
All rights reserved.

Translation © Klára Macúchová, 2026

Cover illustration by Emile Beau

Original Japanese edition published by
Bungeishunju Ltd. in 2023.
Czech language translation rights reserved
by Albatros Media a.s. under the licence granted by
Saou Ichikawa arranged with Bungeishunju Ltd.
through The English Agency (Japan) Ltd.
and New River Literary Ltd.
E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2026

ISBN tištěné verze 978-80-267-3392-8
ISBN e-knihy 978-80-267-3393-5 (1. zveřejnění, 2026) (ePDF)
ISBN e-knihy 978-80-267-3394-2 (1. zveřejnění, 2026) (epub)
ISBN e-knihy 978-80-267-3395-9 (1. zveřejnění, 2026) (mobi)

<head>

<title> Jak jsem v utajení pronikl do jednoho z nejvyhledávanějších tokijských swingers klubů a zažil tam trojku s holkou z lepší čtvrti (část první)</title>

<div > Od stanice Šibuja je to asi deset minut pěšky.</div >

<div > Jakmile jsem spatřil tu ceduli, na které se přes nápis sklání jediná růže, hned jsem věděl, že jsem dorazil ke hradu touhy.</div >

<div > Nazdárek, jmenuju se Mikio
a jako publicista jsem se dnes na zapřenou vydal na průzkum XXXXXX, jednoho z nejlegendárnějších
swingers klubů v Tokiu. Tak pojďme na to.</div >

<div > Vešel jsem společně se slečnou Š, studentkou univerzity Waseda, kterou jsem poznal přes aplikaci Pairs. Předtím už čekala na smluveném místě. Když se na mě usmála, připomněla mi nádherné mladinké hlasatelky z hlavních tokijských televizních stanic, dokonale upravené do nejmenších detailů. Pod černým rolákem musela mít košíčky velikosti E!</div >

<div > Členskou kartu klubu už jsem popravdě měl, býval jsem tu pravidelným návštěvníkem, ještě než jsem začal se psaním. Takže jsme se dovnitř dostali bez problémů.</div >

<div > Klub má tři patra: v přízemí se nachází recepce a šatna, ve druhém podlaží barový salónek a ve třetím jsou playroomy určené pro intimní aktivity. V osm večer to v baru příjemně žilo. Poměr mužů a žen byl přibližně sedm ku třem.</div >

<div > Podle pravidel se v baru nesmíte svlékat a dotýkat, ale líbání je povolené. Seděli jsme se Š v privátním boxu a vychutnávali si mojito, když k nám přišel další pár, měli stejné pití a zeptali se, jestli si můžou přisednout.</div >

<div > Ten chlap nám o sobě řekl, že je mu dvaatřicet, pracuje jako obchodník a rád sportuje. Jakmile zjistil, že Š chodí na Wasedu, neváhal se nadšeně pochlubit, že tam studoval na Fakultě politologie a ekonomie. To mezi nimi rozproudilo živou debatu, až se nechali unést vzrušenou atmosférou a začali se vášnivě líbat. Ve swingers klubech byli zjevně jako doma. Jen tak mimochodem, já jsem vystudoval druhořadou univerzitu v jednom zapadákově, ehm (^_^).</div >

<div >„Nepřesuneme se do playroomu?“ navrhl někdo, a tak jsme zamířili nahoru. Měli jsme štěstí, zrovna byla jedna místnost volná. Zaměstnanec nás tam nechal vejít všechny čtyři.</div >

<div > Šestadvacetiletá Y, dívka z luxusní čtvrti Minato, kterou přivedl obchodník, přiznala, že je ve swingers klubu poprvé. Nicméně prý už jako středoškolačka zažila sex v pěti. Fíha, tomu teda říkám vzdělání. Podlahu playroomu pokrývaly jasně červené rohože, jedna ze stěn byla celá prosklená. Navíc měla luxusní funkci: jediným stiskem dálkového ovladače se průhledné sklo bleskurychle zatmavilo. Y mi ho začala kouřit. Vnímal jsem přítomnost skupiny čumilů, kteří se shromáždili za sklem. Ovšem byl to úžasný pocit! Asi se dalo očekávat, že někdo, kdo měl už na střední grupáč, bude dobře kouřit. Nechal jsem ji spolknout můj preejakulát a pak jsme se vyměnili. Mám úchylku na sex v oblečení, takže jsem si stoupl za ni, hladil ji přes halenku a strkal jí jazyk do uší.</div >

<div > Š se mezitím opírala o zatmavené sklo a nechala si od muže z obchodní společnosti sát ta svoje éčka. Černý svetr měla vyhrnutý přes pusu, takže tlumil její svůdné, lascivní sténání. Její bujné bílé poprsí připomínalo šťavnaté japonské hrušky. Co jiného taky čekat, když jí bylo teprve jednadvacet! Měla krásná prsa, veliká a přitom dokonale pevná.</div >

<div > Šestadvacetiletá Y v mé náruči měla ňadra průměrné velikosti, takže pochopitelně klopila hlavu, ponižující porážka jí zbarvila tváře doruda. Nicméně já na velké poprsí stejně moc nejsem, její normální, mírně povislá prsa mi vyhovovala. Vlastně mě dost rozpalovala. Strčil jsem jí ruku do kalhotek a hladil ji. Už byla úplně mokrá. „Můžu ti ho tam strčit?“ zašeptal jsem jí do ucha. „Jasně ,“ ochotně souhlasila. Ulovil jsem jeden z kondomů, které se v pravou chvíli snesly ze stropu, a začalo první kolo. Nejdřív jsem jí to dělal na misionáře. Y začala sténat jako Ken Macudaira v písničce Macuken samba, když mu vždycky na konci sloky podivně přeskakuje hlas. Koutkem oka jsem registroval obchodníka, jak se dlaněmi opírá o zatmavené sklo, dělá to Š zezadu a opakovaně ji přivádí k orgasmu. Zběsilá samba vyžaduje publikum, a tak jsem sáhl po dálkovém ovladači. Za sklem, které se rázem projasnilo, se to hemžilo houfem zvědavců, nikdo neměl volnou víc než jednu ruku.</div >

Uložila jsem dokument, zavřela textový editor ve WordPressu a odložila iPad mini, který jsem dosud držela oběma rukama, na deku vytaženou přes břicho. Tolik jsem se soustředila, abych text dopsala až do konce, a mezitím se mi v dýchacích cestách nahromadily hleny. Alarm plicního ventilátoru kvůli tomu otravně pípal. Zasunula jsem odsávací katétr do probublávajícího hlenu, do nějž už asi dvacet minut proudil vzduch, takže byl celý zpěněný, a s hlasitým srkáním jsem ho odsála. Potom jsem nasadila konektor hadice ventilátoru zpět na tracheální kanylu, zvedla jsem z nočního stolku iPhone a otevřela chatovací aplikaci, kterou používám pro pracovní komunikaci.

Právě odesílám první část článku o tom swingers klubu. Prosím o zpětnou vazbu.

Znovu jsem odsála hlen, který se mi hromadil v plicích. Jakmile měl mozek zase nepřerušovaný přísun kyslíku, okamžitě jsem pocítila úlevu. To bylo velmi příjemné.

Děkuju. Můžete do konce týdne poslat i druhou půlku a taky ty články o Fukuoce a Nagasaki ze série Top 20 míst, když chcete sbalit holku?

Dobře. Všechny tři články dodám do soboty.

Opět jsem vzala iPad a přihlásila se do WordPressu. Z rozepsaných článků, v podstatě jen šablon s předvyplněnými názvy, které dodal redakční tým, jsem vybrala položku označenou Díl Fukuoka. Přidělila jsem si editační práva. Moje uživatelské jméno je Buddha. V nirváně žiju už dvacet devět let. Od toho dne, kdy jsem v šesté třídě na základní škole omdlela u okna, protože v období růstu už mi srdce a plíce kvůli nedostatečně vyvinutým svalům nezvládaly zajistit normální kyslíkovou saturaci.

Brzy už to bude třicet let, co jsem přestala šoupat podrážkami svých bot po chodníku.

Nástěnné hodiny ukazovaly poledne. Můj močový měchýř si vyžádal pozornost, uvědomila jsem si, že se mi chce na malou, takže mi nezbylo než vstát, i když je to otrava, a jít na záchod. Nakonec i Buddha se v nirváně občas zvedne, aby se prošel, ne? Pomocí injekční stříkačky jsem vypustila vzduch z manžety tracheální kanyly, odpojila konektor ventilátoru a rychle přístroj vypnula, aby se nespustil alarm.

Extrémně zkroucená esovitá páteř mi drtí pravou plíci, což dodává pravé a levé straně mého světa specifické významy. Z postele mohu slézt jen po levé straně, jinak to nejde. Pravá strana mi poskytuje lepší oporu, kdybych ale chtěla otočit hlavu, abych se podívala doprava, krk mi to nedovolí. Proto mám televizi pověšenou víc doleva. Na horní a dolní přihrádky v ledničce dosáhnu pouze pravou rukou. Levá noha se podlahy dotýká jenom konečky prstů. Kvůli tomu při chůzi víceméně kulhám, a když nejsem dost opatrná, narážím hlavou do levého futra.

Kdybych se znova narodila, chtěla bych být luxusní prostitutkou.

…

…

…

…

…

„No…“