Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

MUDr. Filip Tylš, Ph.D., a kolektiv

Psychedeliky asistovaná psychoterapie
v čase psychedelické renesance

Autorský kolektiv:
MUDr. Filip Tylš, Ph.D.
prof. MUDr. Jiří Horáček, Ph.D., FCMA
MUDr. Vít Knop
MUDr. Karel Saur
MUDr. Valerie Štáfková
MUDr. Kateřina Lucká
Mgr. Jana Tylš Adámková, Ph.D.
Mgr. Vojtěch Viktorin
Mgr. Vanesa Tóbisová

Recenzovali:
PhDr. Yvonna Lucká
MUDr. Michal Raszka, Ph.D.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 10 369. publikaci

Odpovědná redaktorka Vlasta Dohnalová
Redakce a korektury Veronika Hrabánková
Grafická úprava Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Zdeněk Dušek
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 376
Vydání 1., 2026

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2026
Cover Photo © Filip Tylš, 2025

ISBN 978-80-271-8402-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-8401-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-1318-7 (print)

„Sdílení zkušeností ze změněných stavů vědomí
nám pomáhá si uvědomit, kdo doopravdy jsme.“

Marc Aixalà

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Tylš, Filip, 1985-

Psychedeliky asistovaná psychoterapie : v čase psychedelické renesance / Filip Tylš a kolektiv. -- Vydání 1.. -- Praha : Grada, 2026. -- 1 online zdroj. -- (Psyché)

České a anglické resumé

Obsahuje bibliografii, bibliografické odkazy a rejstřík

ISBN 978-80-271-8402-6 (online ; ePub)

* 615.851:615.214 * 159.961 * 615.214 * 616-071 * (048.8:082) * (0.034.2:08)

– psychedelická terapie

– psychedelický zážitek

– halucinogeny

– klinický výzkum

– kolektivní monografie

– elektronické knihy

615.8 - Fyzioterapie. Psychoterapie. Alternativní lékařství [14]

Poděkování

Rád bych poděkoval své manželce Mgr. Janě Tylš Adámkové, Ph.D., za její významný přínos v podobě podpory při psaní textu, cenných komentářů, inspirativních diskusí a především za pomoc při formování celkové koncepce a tvaru textu.

Dále děkuji za podnětné komentáře a zpětnou vazbu k textu MUDr. Denise Jasové, Ph.D., MUDr. Vítu Knopovi, MUDr. Karlu Saurovi, Mgr. Jaroslavu Farkašovi, Mgr. Bc. Zuzaně Donáthové, Mgr. Marku Nikoličovi, Mgr. Daniele Koubkové, Bc. et Bc. Michalu Zemanovi, Bc. Janu Tichému a Ing. Alici Adámkové. Jejich připomínky přispěly k větší přesnosti, srozumitelnosti i celkové kvalitě publikace.

Za odbornou recenzi textu a pečlivé posouzení obsahu děkuji PhDr. Yvonně Lucké a MUDr. Michalu Raszkovi, Ph.D.

Mé hluboké poděkování patří těm, kdo svou osobní i odbornou integritou, otevřeností a dlouhodobou prací utvářeli podobu současného psychedelického pole.

Děkuji celé generaci psychedelických učitelů – zástupcům původních kultur, terapeutům a výzkumníkům, kteří byli aktivní v první éře psychedelického výzkumu – za to, že vytvořili základy, na nichž dnešní práce může dále růst.

Z mezinárodních učitelů bych rád vyjádřil vděčnost Williamu A. (Billovi) Richardsovi, Ph.D., Janis Phelps, Ph.D., Marcele Ot’alora, M.A., L.P.C., Bruci Poulterovi, R.N., M.P.H., Michaelu Mithoeferovi, M.D., Annie Mithoefer, B.S.N., R.N., Dr. med. Juraji Stykovi, M.D., a Dr. med. Soni Stykové, M.D., kteří svým učením, zkušeností a přístupem zásadně ovlivnili moje porozumění psychedelické terapii.

Zvláštní uznání patří také mým lokálním učitelům: MUDr. Tomáši Páleníčkovi, Ph.D., prof. MUDr. Jiřímu Horáčkovi, Ph.D., FCMA, PhDr. Yvonně Lucké a Mgr. Michaelu Vančurovi, kteří byli zásadními postavami na mé cestě odborného zrání a hlubšího porozumění této oblasti.

Slovo úvodem

Kniha, kterou držíte v ruce, si klade za cíl čtenáři poskytnout co nejkomplexnější přehled o psychedeliky asistované psychoterapii (PAP). Je určena především klinickým pracovníkům – psychoterapeutům, ale i dalším čtenářům se zájmem o tuto problematiku. Diskuse o metodice práce s látkami měnícími vědomí je nicméně velmi živá¹ a tato publikace si neklade za cíl jednoznačně vymezit její pevné hranice, spíše je pokusem o shrnutí současného poznání, a může se tak stát dobrým základem pro další rozvoj této metodiky.

Text se snaží zaostřit na samotný fenomenologický proces, a nikoliv na jeho jednotlivé projevy, ať již jimi jsou úzkostná reakce klienta pod vlivem psychedelické látky, nebo detailně popsaný eidetický obraz z psychedelické zkušenosti. Pro naše klienty může být těžké toto neulpění na jednotlivých projevech praktikovat u emočně nabitých stavů změněného vědomí, a proto je to právě jejich terapeut využívající psychedelika, který jim může být průvodcem, oporou, projekčním plátnem i „pouze“ laskavým člověkem nablízku. Tato kniha představuje to, co by průvodce PAP v klinickém kontextu měl znát, ale také zdůrazňuje, že by ho znalosti psychopatologie měly spíše osvobozovat než svazovat – aby dokázal „vidět mezi řádky“, „usedět“ náročné stavy bez nadbytečné intervence, koncentrovat svoji pozornost na to podstatné a nepodlehnout lákavým svodům barvitého obsahu. Je pozvánkou k nahlédnutí za oponu. Psychedelická terapie je cestou od psychopatologie směrem ke svobodě, a to jak pro klienta, tak pro terapeuta.

Uvědomuji si, že práce s psychedeliky je silně inspirována tím, jak s nimi zacházely tradiční kultury po tisíce let. Ve své závěrečné práci programu CPTR (Psychedelic-Assisted Therapies and Research Certificate Program) na CIIS (California Institute for Integral Studies) jsem napsal, že „šaman je pánem chaosu, ale zároveň i tvůrcem řádu“. Zamýšlel jsem se nad paralelou jeho práce pro západní medicínu a vyvodil jsem z toho vlastnosti terapeutů provázejících psychedelickou zkušeností. Terapeut by měl být schopen ponořit se do chaotického, nevědomého materiálu z nitra pacientovy mysli, ale zároveň musí umět náročné zážitky uchopit, ukotvit v běžném vědomí a psychedeliky asistovanou terapii smysluplně integrovat do současného zdravotnického i společenského systému.

Úhel pohledu, kterým je publikace psaná, je v první řadě klinický, ovšem doplněný o poznatky moderní neurovědy a některých více teoretických, především psychoterapeutických rámců. Tento úhel je samozřejmě také subjektivní a promítá se do něj moje cesta psychedelickým výzkumem směrem k terapii s využitím psychedelik. V současnosti jsem odborným garantem a spoluzakladatelem Psychedelické kliniky Psyon. Zde se věnuji jako psychiatr a psychoterapeut především právě psychedeliky asistované psychoterapii. Dále se věnuji výzkumu psychedelik v rámci klinických studií v Národním ústavu duševního zdraví (NÚDZ) a výuce na 3. LF UK (asistent kliniky psychiatrie). Absolvoval jsem 1. LF UK (promoce 2012) a navázal doktorandským studiem neurověd na 3. LF UK se zaměřením na elektroencefalografické (EEG) koreláty účinku psychedelik (obhajoba 2017, školitel Dr. Tomáš Páleníček). Od roku 2014 se věnuji provázení klientů i pacientů klinickými studiemi s psychedeliky. V roce 2015 jsem spoluzaložil Českou psychedelickou společnost (CZEPS) a v roce 2020 potom Psyon – Psychedelickou kliniku. Od roku 2017 příležitostně participoval v rámci harm reduction programu PsyCare na zvládání obtížné psychedelické zkušenosti. Základní šestileté psychoterapeutické vzdělání jsem získal výcvikem v gestalt psychoterapii (IVGT Praha 2014–2020). To jsem následně rozšířil o „psychedelickou nástavbu“ v rámci již zmíněného ročního prezenčního vzdělávacího kalifornského programu CPTR na CIIS univerzitě (2018). V druhém roce programu jsem měl možnost kontinuálního mentoringu s Billem Richardsem, autorem knihy Posvátné poznání (2021), jehož přístup k PAP mě výrazně ovlivnil. Další vzdělání v psychedelické terapii jsem získal v rámci klinických studií, a sice výcvik v MDMA asistované psychoterapii pro PTSD (MAPS USA, 2019), výcvik v CPSM metodice psychologické podpory pro podávání psilocybinu pacientům s rezistentní depresí v rámci Compass Pathways (2021). Od roku 2020 systematicky spolupracuji s kolegy na vývoji vlastního „Psyon modelu“ ketaminem asistované psychoterapie (KAP). Na mé cestě mě samozřejmě zásadně ovlivnila řada učitelů, některé jsem poznal osobně, jiní na mě promlouvali ze stránek knih, které jsou uvedeny v seznamu literatury.

Práce na této publikaci má několik kořenů. Důležitou inspirací pro ni se staly diskuse, které jsme vedli s odborníky z Česka, Polska, Maďarska, Slovenska a Německa po dobu tří let v rámci série „kulatých stolů“ zaměřených na tvorbu směrnic pro integraci psychedelických zkušeností v rámci péče o duševní zdraví (projekt An international network of therapists for integration of psychedelic experiences, financovaný Visegrádským fondem). Dosti zásadní vliv a impulz pro sepsání této knihy byla účast na týdenním mezinárodním workshopu pro asi tři desítky odborníků z různých odvětví psychedelického výzkumu a terapie v rámci EU s názvem Substance, Set & Setting, pořádaného v Leidenu v roce 2023 nizozemskou psychedelickou společností OPEN (Lorentz Center workshop). Zároveň tuto knihu píšu především z vnitřního impulzu, tzv. si nemůžu pomoct. Psychedelické látky jsou sice lidstvu známy celá tisíciletí, do klinického pole vstupují nyní podruhé po delší historické odmlce. Toto nové období je charakteristické rychlostí společenských změn, které mají důsledky pro duševní zdraví populace, a téma psychedelik je tak velmi aktuální. Můj příspěvek do diskuse o tom, jak by měla PAP v klinickém poli vypadat, vychází z kombinace patnácti let intenzivního sledování zrodu moderního psychedelického výzkumu kombinovaného s hlubokou osobní vírou v transformativní charakter těchto substancí.

První kapitola poskytuje široký kontext PAP a uvádí čtenáře do problematiky psychedelik a psychoterapie. Psychedelika jsou definována jako látky, které zásadním způsobem ovlivňují vnímání, emoce a myšlení. Dělí se na klasická serotonergní psychedelika, jako je psilocybin, LSD a meskalin, a na další látky s odlišnými mechanismy účinku, například ketamin a MDMA. Zvláštní důraz je kladen na koncept setu a settingu – tedy na vnitřní nastavení klienta (psychický stav, očekávání, životní zkušenosti) a vnější prostředí, ve kterém se terapie odehrává. Pozornost je dále věnována změně v psychoterapii a různým jejím formám s přesahem do PAP. Historická část kapitoly sleduje tradiční využití psychedelik v původních kulturách a přechází k jejich modernímu zkoumání ve 20. století. Čtenář je seznámen s vývojem psychedelického výzkumu od jeho raných experimentů až po období restrikce a současnou renesanci, která přináší nové klinické studie a nadějné výsledky v léčbě duševních onemocnění. Kapitola je doplněna doporučeným rámcem pro klinický výzkum psychedelik.

Druhá kapitola se podrobně věnuje samotnému procesu PAP, který je strukturován do tří hlavních fází – přípravy, administrace a integrace. Přípravná fáze zahrnuje důkladnou diagnostiku a edukaci klienta o průběhu terapie, včetně důrazu na bezpečnostní aspekty a nastavení správného očekávání. Administrace látky probíhá za přísně kontrolovaných podmínek, kdy terapeut zajišťuje podporu a bezpečné prostředí po celou dobu zážitku. Nejdůležitější je však fáze integrace, ve které klient zpracovává získané vhledy a snaží se je zakotvit do svého každodenního života. Kapitola se také věnuje klinickým indikacím a kontraindikacím PAP, přičemž zdůrazňuje, že správný výběr klientů a respektování těchto principů je klíčem k úspěšné terapii a minimalizaci rizik.

Třetí kapitola se zaměřuje na klinické přesahy a komplikace PAP, označované zde jako „bludné kořeny“, které mohou výrazně ovlivnit průběh a výsledek terapie. Náročná zkušenost zahrnuje intenzivní emoční prožitky, které mohou klienta dočasně destabilizovat. Inflace ega nastává, když klient neadekvátně interpretuje své zážitky a začne se cítit nadřazený ostatním. Spirituální bypass znamená vyhýbání se skutečnému zpracování traumat prostřednictvím předčasného přesunu k duchovním závěrům. Přimknutí ke změněnému stavu vědomí se projevuje opakovaným vyhledáváním psychedelické zkušenosti bez adekvátní integrace. Traumatická zkušenost může být nová, nebo se může jednat o aktivaci starého traumatu spojenou s disociací. Psychotická dekompenzace je vážnou komplikací u predisponovaných jedinců. Suicidální tendence a ontologický šok, který zahrnuje hlubokou krizi smyslu, mohou být extrémně náročné na zvládnutí. Kapitola nabízí strategie, jak těmto komplikacím předcházet a jak je terapeuticky zvládat, aby se minimalizovaly jejich dopady.

Čtvrtá kapitola zkoumá PAP z multidisciplinárního pohledu a propojuje poznatky neurovědy, psychologie, psychoterapie a spirituality. Vysvětluje, jak psychedelika aktivují neuroplasticitu a umožňují formování nových neuronálních propojení, což je klíčové pro dlouhodobé terapeutické účinky. Z psychologického hlediska jsou popsány účinné faktory změny, jako je efekt afterglow, zvýšená citlivost na terapeutické intervence a role skrytého terapeuta. Ritualizace a práce s placebo efektem jsou také důležitými aspekty, které ovlivňují výsledek terapie. Kapitola rovněž zdůrazňuje spirituální rozměr PAP, včetně zkušeností mystické jednoty a jejich potenciálního vlivu na hodnotový systém klienta.

Pátá kapitola přináší praktický pohled na aplikaci PAP v současné klinické praxi. Popisuje konkrétní terapeutické modely, jako je psilocybinová terapie pro léčbu deprese, MDMA asistovaná terapie u posttraumatické stresové poruchy a ketaminová terapie. Pozornost je věnována rozdílům mezi klinickými studiemi a off-label přístupem, přičemž je zdůrazněna potřeba odborně vyškolených terapeutů. Kapitola obsahuje případové studie z kliniky Psyon, které ilustrují různé přístupy k práci s klienty a ukazují na široké možnosti uplatnění PAP v terapii. Zvláštní důraz je kladen na vzdělávání terapeutů a nutnost kontinuálního rozvoje jejich dovedností, aby byli schopni adekvátně reagovat na různé situace, které se během PAP mohou objevit.

Za autorský tým

Filip Tylš

1. Kontext azákladní pojmy

Filip Tylš

Tato kapitola uvádí čtenáře do problematiky psychedeliky asistované psychoterapie (PAP) azasazuje ji do širšího kontextu psychedelik apsychoterapie. Nejprve vymezuje základní charakteristiky psychedelik ajejich podskupiny na základě mechanismu účinku, dále se věnuje seznámení sklíčovým konceptem, jako je set asetting, tedy propojení intrapsychických faktorů (psychický stav, očekávání, životní zkušenosti) spodmínkami vnějšího prostředí, vněmž terapeutická zkušenost probíhá. Následuje pojednání oproměnách psychoterapie ajejich souvislostech sPAP, stejně jako historický exkurs mapující tradiční užívání psychedelik vpůvodních kulturách, rané vědecké experimenty 20. století, období následné restrikce asoučasná renesance výzkumu. Závěrečná část kapitoly představuje doporučený rámec pro klinické využití psychedelik ashrnuje aktuální poznatky zprobíhajících studií.

1.1 Psychedelika apsychoterapie

Psychedelika jsou látky odhalující mysl (zpsýché + delein). Jedná se oheterogenní skupinu jak přírodních, tak syntetických látek. Lze je rozdělit na dvě základní skupiny: klasická (serotonergní) psychedelika aatypická psychedelika (tj. sjiným mechanismem účinku). Klasická psychedelika působí především na serotoninový receptor 5-HT2A (5-hydroxytryptamin, receptor typu 2A) azahrnují tři hlavní chemické třídy: tryptaminy, fenyletylaminy alysergamidy (Nichols, 2016).

Tryptaminy, které jsou strukturálně podobné serotoninu, zahrnují psilocybin (nalezen vpsychoaktivních houbách, zejména rodu Psilocybe, jako je Psilocybe cubensis), DMT (N,N-dimetyltryptamin) (přítomné vrostlinách jako Psychotria viridis aněkterých dalších²) a5-MeO-DMT (5-metoxy-N,N-dimetyltryptamin) (přítomné vsekretech ropuchy Bufo alvarius aněkterých rostlinách).

Fenyletylaminy, odvozené od fenyletylaminu, zahrnují meskalin (vyskytující se vkaktusech jako Peyotl aSan Pedro) asyntetické látky jako 2C-B (4-brom-2,5-dimetoxyfenyletylamin).

Lysergamidy, deriváty kyseliny lysergové, jsou zastoupeny především LSD (dietylamid kyseliny lysergové), syntetizovaným známele (houba rodu Claviceps). Jiná psychedelika působí na odlišné neurotransmiterové systémy. MDMA (3,4-metylendioxymetamfetamin), empatogen³, ovlivňuje uvolňování serotoninu, dopaminu anoradrenalinu, zatímco ketamin je antagonistou NMDA glutamátových receptorů. Salvinorin A, aktivní látka rostliny Salvia divinorum, působí jako agonista kappa-opioidních receptorů. Ktěmto jiným psychedelikům patří také ibogain, alkaloid získávaný zkořenů rostliny Tabernanthe iboga, který působí na široké spektrum receptorů včetně serotoninových, dopaminových aNMDA (N-metyl-D-aspartát) receptorů aje známý svými dlouhotrvajícími účinky (Cink, 2022).

Přírodní psychedelika jsou lidstvu známa odnepaměti, do západního světa aklinické praxe vstoupila až poměrně nedávno vprůběhu 20. století. Vposledních desetiletích jsou znovu zkoumána pro svůj potenciál vléčbě duševních onemocnění. Psychedelické látky vyvolávají širokou škálu jedinečných účinků na různé aspekty lidské zkušenosti. Mezi tyto účinky patří především změny vnímání, často vizuální, jako je zesílení vjemů, zkreslení reality či pseudohalucinace. Emoční reakce bývají zesíleny alidé mají hlubší přístup ke svým emocím, často stendencí reagovat pozitivně na různé podněty. Psychedelika také vyvolávají změny myšlení– na jedné straně mohou způsobit narušení jeho plynulosti alogiky, ale na druhé straně podporují kreativitu (Nichols, 2016; Swanson, 2018; Tylš et al., 2014). Tyto látky mohou také zásadně ovlivnit vnímání sebe sama, těla, okolí ičasu. Například může dojít kdočasné identifikaci sjinými lidmi, zvířaty nebo předměty, pocitu uváznutí včasové smyčce nebo fenoménu rozpuštění ega, kdy mizí hranice mezi vlastním já asvětem (Millière, 2017). Je zásadní, že tyto účinky jsou často spojeny shlubokými vhledy azážitky smimořádným osobním významem (Griffiths et al., 2006), což naznačuje jejich terapeutický potenciál (Garcia-Romeu & Richards, 2018) adlouhodobé přínosy vdalším životě (Aday et al., 2020).

PAP sdílí sklasickou psychoterapií společné terapeutické principy (základní principy psychoterapie zůstávají platné), přidání psychedelické látky může díky vyvolání změněného stavu vědomí ale výrazně změnit průběh avýsledek terapeutického procesu. Psychedelika zásadním způsobem ovlivňují kognitivní aafektivní zpracování ivnímání, přičemž dochází kzesílení emocí, vzpomínek adalších psychických procesů. Pod vlivem psychedelik se jedinec dostává do stavu zvýšené citlivosti vůči vnitřním procesům, což mu může umožnit rozšířit anahlédnout psychický horizont aširší repertoár seberegulace, který zvýší předpoklad ke zpracování emočních traumat, předsudků či rigidních vzorců myšlení, chování apociťování. Nejde ale jenom ozměnu percepce vnitřních procesů, vliv na prožívání jedince má icitlivost na vnější podněty, což klade jiné nároky na terapeutickou práci aporozumění procesu, než je tomu uklasické, zavedené psychoterapie. Terapeutická práce se tak stává intenzivnější arychlejší, využívá mnohé specifické přístupy, je nevyhnutelně eklektická, přičemž psychedelika slouží jako katalyzátor terapeutického procesu. Stavy vyvolané psychedeliky jsou často velmi hluboké, osobně smysluplné atransformativní apřesahují možnosti běžných psychoterapeutických metod. Terapeuti pozorují rapidní změny apokroky vléčbě klientů, kteří prošli PAP, ve srovnání sklienty, kteří byli pouze vklasické psychoterapii (Aicher, 2024; Braun, 2021). Práce spsychedeliky tak vytváří nové možnosti pro léčbu duševních onemocnění, jako je deprese, úzkost nebo posttraumatická stresová porucha, aotevírá otázky opovaze vědomí, léčebných mechanismech aroli terapeuta vtomto procesu (Mithoefer et al., 2016).

Helen Aicher popisuje klíčové prvky změny stavu vědomí indukované psychedeliky vrámci PAP následovně (Aicher, 2024):

Zahrnují například intenzivní prožívání biografických zkušeností (často pociťovaných jako extrémně reálné), regresivní fenomény, uvědomění si vlastních vztahových abehaviorálních vzorců či jiné psychologické vhledy. Tyto prožitky jsou zpravidla silně ztělesněné aprožité spíše na úrovni cítění než pouze kognitivního porozumění. Právě propojení kognitivní aemoční roviny může vést kprožitku „katarze“. Někdy však pacienti procházejí velmi náročnými stavy, charakterizovanými úzkostí, pochybnostmi, bolestí, zoufalstvím, utrpením, beznadějí nebo inudou (s.4, volně přeloženo).

Účinky psychedelik, jako je LSD, se mohou dramaticky lišit dokonce iustejné látky, což je patrné zhistorických debat kolem této velmi stigmatizované molekuly. Někteří vědci iuživatelé upozorňovali na její propsychotické účinky, hovořilo se ovyvolávání intenzivní úzkosti anarušení kognitivních funkcí. Lidé, kteří tuto negativní zkušenost zažili, často nechtěli experiment opakovat. Na druhé straně však existovala část vědecké komunity, která zdůrazňovala hluboce léčivé vlastnosti LSD, auživatelé zase vyzdvihovali jeho schopnost stimulovat kreativitu. Tito zastánci volali po opakování psychedelických zkušeností arychlém zavedení LSD do medicíny či jiných oblastí. Jak je možné, že se vnímání jedné látky tak výrazně lišilo? Vté době nebyla odpověď jasná, ale později byla identifikována sada nefarmakologických faktorů zodpovědných za tuto rozmanitost reakcí, označena jako set asetting. Setem je označováno vnitřní nastavení klienta asettingem vnější prostředí, vněmž se terapie odehrává, do kterého patří iinterpersonální prostředí mezi terapeutem aklientem (Leary et al., 1963). Psychedelika jsou někdy označována jako „nespecifické zesilovače“ (Grof, 1976), což znamená, že jejich účinky jsou do značné míry nepředvídatelné azávislé na kontextu. Správné nastavení těchto faktorů tak může významně ovlivnit terapeutický výsledek azajistit, že psychedelická zkušenost povede kléčivému efektu (Carhart-Harris et al., 2018; Hartogsohn, 2016). Proto je jim vPAP věnována velká pozornost abudeme se jimi zabývat ivdalších kapitolách této publikace.

Set: Set zahrnuje psychický stav, očekávání aindividuální vlastnosti člověka, které mohou výrazně ovlivnit průběh psychedelického zážitku. Patří sem například momentální nálada, životní zkušenosti, psychická pohoda ataké osobnostní rysy, jako je otevřenost novým zkušenostem či míra úzkosti. Očekávání, snimiž člověk kpsychedelické zkušenosti přistupuje, mohou také formovat výsledný efekt– například lidé, kteří očekávají léčivý či spirituální zážitek, mohou mít pozitivnější reakci. Faktory jako předchozí zkušenost spsychedeliky, osobní přesvědčení nebo obavy zúčinků také spadají do kategorie setu.

Setting: Setting zahrnuje fyzické asociální prostředí, ve kterém se psychedelická zkušenost odehrává, amůže mít zásadní dopad na kvalitu abezpečnost zážitku. Patří sem například prostor, kde je látka užívána– klidné, příjemné místo sminimem rušivých vlivů zvyšuje pravděpodobnost pozitivního zážitku. Sociální kontext zahrnuje přítomnost důvěryhodných osob, jako jsou terapeuti nebo průvodci, kteří mohou poskytnout podporu apocit bezpečí. Negativní nebo nepřátelské prostředí, nedostatek emocionálního bezpečí, hluk či chaos mohou zvyšovat riziko negativních zážitků nebo úzkosti.

1.2 Psychedelická zkušenost

1.2.1 Klinický obraz

Zhlediska obecné psychopatologie způsobují psychedelika rozsáhlé změny voblasti vnímání, myšlení aemocí. Změny ve vnímání zahrnují fenomény, jako jsou iluze (nesprávná interpretace skutečných podnětů) ahalucinace (vnímání podnětů, které ve skutečnosti neexistují). Tyto změny se nejčastěji projevují voblasti vizuálního vnímání, ale mohou zahrnovat idalší smysly, jako je sluch (například slyšení neexistujících zvuků), nebo somatosenzorické vjemy (například pocit šimrání nebo pohybu po těle) (Preller & Vollenweider, 2018). Pokud bychom však chtěli být přesní, měli bychom mluvit spíše opseudoiluzích apseudohalucinacích. Od pravých iluzí ahalucinací je odlišuje uvědomění, že se vážou kužití dané substance (pravé halucinace se objevují až vextrémně vysokých dávkách, které mají sporné terapeutické využití). Je to jeden zdůvodů, proč dnes upouštíme od původního označení psychedelik jako „halucinogenů“. Voblasti myšlení dochází kfenoménům jako paralogické myšlení (asociační skoky anarativy bez logické struktury)⁴, magické myšlení (víra vmimořádné schopnosti či propojení mezi věcmi), promýšlení skrze archetypální obrazy ametafory nebo myšlenková inkoherence (nesouvislost myšlenkových procesů) (Nichols, 2016). Uživatelé psychedelik často popisují zážitky, kdy se myšlenky zdají být nekontrolovatelné achaotické, případně extrémně rychlé, což může vést kpocitu ztráty kontroly nad myšlením. Změny voblasti emocí (emotivity) se vyznačují extrémními ačasto náhlými výkyvy. Emoce mohou nabývat podobu dysforie (nepříjemné pocity aúzkost), euforie (nadměrná radost ablaženost) nebo jejich rychlého střídání. Tyto změny jsou doprovázeny hlubokými prožitky anarušením běžné emocionální regulace, což často vyvolává pocity zranitelnosti nebo zahlcení podněty (Tylš, 2017).

1.2.2 Fenomenologický pohled

Klinický popis příznaků svyužitím obecné psychopatologie je často nedostatečný azavádějící, navíc patologizuje zkušenost, která má léčebný efekt (Tylš, 2017). Výzkumně používáme dělení základních fenomenologických projevů účinku psychedelik do tří základních klastrů (Dittrich, 1998), které zterapeutického pohledu lépe postihují, co se uvnitř psychedelického stavu děje, ajsou také méně stigmatizující. Klastry jsou zde popsány vobecnosti, dále snimi budeme pracovat vteoretické kapitole, ve které nastíníme ijejich využití vpredikci terapeutické odpovědi na psychedelika.

Prvním klastrem je oblast vizuálních změn, která zahrnuje nejen elementární halucinace (barevné vzorce ageometrické tvary), ale také synestezii, tedy sloučení různých smyslových vjemů (například slyšení barev nebo vnímání zvuků jako vizuálních obrazů). Tyto změny vnímání mohou vést kvýraznému narušení běžné orientace vprostoru ačase. Psychedelika také často mění subjektivní vnímání reality– objekty mohou vypadat, jako by se pohybovaly, rostly, zmenšovaly nebo se vlnily, což je typickým znakem halucinačního zážitku. Jednodušší vizuální podněty jsou zpočátku přítomné pouze při zavření očí, spostupujícím účinkem či zvyšující se dávkou také při očích otevřených. Postupně se mohou rozvíjet do vizí různých scén nebo postav (komplexních pseudohalucinací), které mohou mít pro jedince hluboký význam, jenž může být zjevný nebo skrytý (Preller & Vollenweider, 2018).

Druhý klastr, označován jako oceánská bezbřehost, se týká emocionálních prožitků apocitů splynutí suniverzem. Uživatelé popisují intenzivní pocity blaženosti, propojení spřírodou, lidmi nebo vesmírem, které jsou někdy interpretovány jako náboženské nebo spirituální zážitky (Griffiths et al., 2006). Tento stav je charakterizován rozšířeným pocitem klidu, míru anaprostého přijetí, což je často spojeno stranscendencí běžných hranic ega. Tento pocit bezbřehosti může vést kdočasné ztrátě pocitu vlastního já (rozpouští se psychické itělesné self atím ikoncepty / mapy onich), kdy jednotlivé hranice mezi vnitřním světem aokolním prostředím mizí. Tento zážitek bývá klíčovým prvkem tzv. mystických nebo spirituálních zážitků, které mají zásadní dopad na hodnotový systém jedince, přičemž mnozí popisují dlouhodobé změny ve svém vztahu kživotu, smrti nebo své existenci vkontextu světa (Preller & Vollenweider, 2018). Dochází často kpřerámování narativu osobě isvětě kolem asvého místa vněm.

Třetím klastrem je potom úzkost spojená sprožitkem rozpuštění ega, která je považována za jeden znejnáročnějších aspektů psychedelické zkušenosti. Úzkost vtomto ohledu může představovat znepokojivě prožívaný doprovod neurovegetativního systému, který je reakcí jak na samotnou podávanou substanci, tak na ztrátu vnitřní psychické konzistence spojené srozvolněním apřílivem nových, často neočekávaných ineznámých obsahů aimpulzů, knimž chybí vytvořené kognitivní mapy, ajsou vté chvíli považovány za ohrožující, stresující nebo zaplavující. Tento proces zahrnuje egodezintegraci, kdy jedinec ztrácí pocit pevné identity anarušuje se obvyklá struktura sebeuvědomění (Roseman et al., 2018). Tento stav může být hluboce destabilizující avést kintenzivním pocitům úzkosti, protože jedinec přestává vnímat jasné hranice mezi sebou asvětem kolem sebe. Pocity odcizení od vlastního těla, nebo dokonce zážitky blízké smrti (NDE– near-death experience), jsou vtomto stavu relativně časté. Uživatelé popisují prožitky, kdy cítí jakoby „umírali“, což může vyvolávat silné pocity strachu. Na druhé straně však tyto zážitky mohou být později interpretovány jako zásadní momenty osobní transformace, neboť konfrontace svlastní smrtelností a„smrtí ega“ vede kpřehodnocení hodnot, vztahů asmyslu života (Lebedev et al., 2015; Millière, 2017).

Spirituální nebo mystické zážitky jsou separátním aspecifickým fenoménem psychedelické zkušenosti. Jsou popisovány jako okamžiky setkání stranscendentními silami či sbohem, mohou mít silný transformační vliv na jejich životní postoje, zejména ve vztahu khodnotám, duchovním otázkám avnímání světa. Transformace hodnotového systému je jedním znejčastějších dlouhodobých důsledků psychedelické zkušenosti, uživatelé uvádějí zvýšenou citlivost vůči ostatním lidem, hlubší pocit smysluplnosti, propojení spřírodou či nový pohled na vlastní smrtelnost (Aday etal., 2020; Griffiths et al., 2006).

Garcia-Romeu aRichards (2018) ve svém review oPAP rozlišují na základě fenomenologie celkem šest typů psychedelických zážitků azároveň upozorňují, že žádný zážitek neobsahuje konkrétně pouze jednu fenomenologickou kvalitu:

•Senzoricko-estetické zkušenosti– zahrnují změny vpercepci, jako je zvýšená živost barev, pohyb statických objektů, fraktální akaleidoskopické obrazy, zvýšená citlivost na hudbu, změněné vnímání dotyků, textur atělesného uvědomění nebo synestezie (propojování smyslů). Objevují se často při nižších dávkách amohou být terapeuticky méně významné, protože se zaměřují spíše na povrchovou estetiku než na hlubší introspektivní procesy.

•Psychodynamicko-autobiografické zkušenosti– patří sem emoční vzpomínky areflexe důležitých událostí či vztahů vživotě člověka. Často zahrnují znovuobjevování minulých traumat, pocitů viny, smutku nebo potřeby odpuštění. Tyto zkušenosti mohou přinášet důležité psychoterapeutické vhledy abývají cílem psycholytické terapie.

•Kognitivně-intelektuální zkušenosti– představují kreativitu, nové perspektivy nebo generování originálních řešení problémů. Jedná se ozměny ve způsobu myšlení. Tyto zkušenosti mohou pomáhat vpřerámování maladaptivních kognitivních schémat, což může být užitečné například při léčbě deprese či závislostí.

•Symbolicko-archetypální zkušenosti– jsou spojeny sobjevováním archetypálních amytických obrazů, jako jsou božstva, andělé, démoni, nebo univerzální kvality jako pravda aláska. Někdy jsou vliteratuře tyto zážitky označovány jako „vizionářské“, mohou obsahovat důležitý terapeutický materiál.

•Náročné zkušenosti– obsahují intenzivní pocity úzkosti, paniky, smutku, dezorientace nebo strachu. Přestože mohou být obtížné, správně zvládnuté aintegrované zážitky mohou vést kvýznamným terapeutickým pokrokům aosobnímu růstu.

•Mystické zkušenosti– zahrnují pocit jednoty, transcendence času aprostoru, hlubokou pozitivní náladu, posvátnost asmysl pro konečnou pravdu nebo realitu. Oproti vizionářským zážitkům často neobsahují konkrétní vize či kontakt sentitami, jsou abstraktnější povahy. Mystické zkušenosti bývají spojovány sdlouhodobými pozitivními změnami nálady, osobnosti apostojů, často jsou považovány za klíčový mechanismus terapeutické účinnosti psychedelik.

1.2.3 Preklinický experimentální pohled

Psychedelický zážitek není omezen pouze na lidské bytosti. Uzvířat byla po podání psychedelik pozorována celá řada změn vchování, která naznačuje podobné změny vnímání, jaké zažívají lidé. Například upavouků bylo po podání LSD pozorováno narušení spřádání pavučin, což naznačuje změny vkontrole nad okolním prostředím asenzomotorickými dovednostmi. Upotkanů je známým avelmi často studovaným účinkem psychedelik tzv. head-twitch response, což je specifický pohyb hlavy související snarušením smyslového vnímání. Dále byly upotkanů pozorovány významné změny vsenzorických testech, včetně testů vizuální odezvy na statické apohyblivé podněty. Také ujiných zvířat, jako jsou kočky nebo psi, byly pozorovány behaviorální projevy naznačující vizuální halucinace. Kočky po podání psychedelik sledovaly neexistující objekty, snažily se je chytit nebo na ně syčely. Podobně psi vykazovali zmatené chování, naráželi do předmětů, štěkali na neviditelné objekty azdáli se být ztraceni vprostoru. Nedávný výzkum našeho týmu ukázal, že potkani po podání psilocinu, aktivního metabolitu psilocybinu, zažívají vizuální halucinace podobné těm, které popisují lidé. Tento efekt byl potvrzen vsenzorických testech, které ukázaly, že potkani po podání psilocinu měli sníženou schopnost rozlišovat mezi statickými adynamickými vizuálními podněty, což naznačuje změněné vizuální vnímání během intoxikace (Vejmola et al., 2023). Znašeho pohledu byly nejvíce fascinující experimenty schobotnicemi, které ukázaly, že MDMA ovlivňuje sociální chování těchto obvykle solitérních tvorů. Po podání MDMA se chobotnice staly výrazně společenskými avyhledávaly fyzický kontakt sjinými jedinci, což naznačuje, že mechanismus působení serotoninu na sociální chování je ubezobratlých podobný jako ulidí (Edsinger & Dölen, 2018). Tento objev poskytuje nový vhled do evoluce sociálního chování anaznačuje, že je tento systém velmi starý aevolučně konzervovaný. Je-li pravdivý předpoklad, že ontogeneze do určité míry zrcadlí fylogenezi, nabízí se hypotéza, že psychedelika by mohla ovlivňovat velmi rané behaviorální mechanismy. Teoreticky by tak bylo možné zasáhnout jimi například do formování obranných struktur, které interferují svývojem osobnosti.

1.2.4 Bezpečnostní pohled

Psychedelika mohou kromě transformativních zážitků vyvolat iřadu nežádoucích účinků, které lze rozdělit na somatické apsychické. Řada akutních nežádoucích účinků je spjata saktivací sympatiku, patří sem zvýšení srdeční frekvence (tachykardie asubjektivně pociťované palpitace), zvýšení krevního tlaku (hypertenze), rozšíření zornic (mydriáza) azvýšené pocení (diaforéza). Dalšími efekty mohou být zvýšené svalové napětí, třes aněkdy isucho vústech (xerostomie). Mezi nejčastější somatické účinky dále patří nevolnost, která je častá při užívání látek, jako je ayahuaska, ale objevuje se iujiných látek. Dalšími častými fyzickými projevy jsou závratě abolesti hlavy, které bývají spojeny sdéletrvajícími nebo intenzivními zážitky. Vněkterých případech se mohou objevit poruchy motorické koordinace nebo mírné svalové křeče. Psychedelika také zvyšují práh pro podráždění nervové tkáně avzácně mohou vést kepileptickému paroxysmu (Nichols, 2016; Passie et al., 2008; Tylš et al., 2014). Většině těchto nežádoucích účinků lze předejít podrobnou anamnézou pacienta během vyšetření, jelikož se vyskytují většinou upredisponovaných jedinců.

Mezi nejvýraznější nežádoucí psychické účinky patří úzkost aparanoia, které mohou být vyvolány intenzivními vizemi nebo egodezintegrací. Někteří uživatelé zažívají panické ataky, zejména pokud nejsou připraveni na ztrátu kontroly nad svým myšlením nebo tělem. Ve vzácných případech může psychedelická zkušenost vést kpsychotickým epizodám, zejména ujedinců spredispozicí kpsychickým onemocněním. Vzácně se objevují také flashbacky, tedy intruzivní návraty fragmentů psychedelické zkušenosti po odeznění účinků látky, což může vyvolávat nepříjemné pocity adalší úzkostné stavy. Závislost jako taková se uklasických psychedelik nevyskytuje vůbec, ale mírný závislostní potenciál má ketamin vpřípadě velmi frekventovaného užití (tj. více než 1× za týden⁵) (Huang & Lin, 2020; Nichols, 2016; Preller & Vollenweider, 2018; Roseman et al., 2018; Tylš et al., 2014). Nežádoucím účinkům ve smyslu psychických dekompenzací bude věnována dále detailnější pozornost vkapitole 3.

1.2.5 Neuropsychologický pohled

Mechanismus účinku bude detailněji probrán vkapitole 4, na tomto místě se spokojíme sobecnějším pohledem. Psychedelika působí primárně aktivací 5-HT2A receptorů vrůzných mozkových strukturách (ana různých hierarchických úrovních), dochází ke změnám běžné synaptické aktivity atéž kvýrazným změnám vmozkové konektivitě adynamice neuronálních sítí. Fenomenologickým korelátem těchto funkčních změn je pravděpodobně samotná psychedelická zkušenost. Vnávaznosti na funkční změny neuronálních sítí dochází vnásledném období (afterglow) kindukci strukturálních změn vpodobě zvýšené neuroplasticity (Ly et al., 2018; Nichols, 2016).

Charakteristický obraz akutního účinku psychedelik (tj. klasických psychedelik, disociativních anestetik aněkterých kanabinoidů) je zásadně odlišný od klinického obrazu intoxikace jinými psychoaktivními látkami (stimulanty, opioidy, alkoholem aj.). Tato odlišnost tkví vtom, že psychedelika ovlivňují především strukturu lidského vnímání amyšlení, na druhou stranu emotivitu ovlivňují obě skupiny látek. Psychedelika tak umožňují vidět svět jinak, objevit nové struktury avnímat netradiční souvislosti. Stimulanty, opioidy aalkohol jsou často užívány kpřekonávání nepříjemných emočních stavů (často snásledným rozvojem závislosti) (Horáček, 2024). Spíše než k„bujení ega“ ve smyslu skvělé nálady, ztráty zábran aprožitku síly asuverenity, dochází účinkem psychedelik kjeho „rozpuštění“ (Millière, 2017). Nastává tak specifický stav, charakterizovaný ztrátou běžných obran ega spojených se zranitelností, která je zřejmě klíčová pro otevření se psychoterapeutickému procesu anáslednou psychologickou změnu.

Zpsychoterapeutického pohledu mohou být dlouhodobé efekty psychedelik zajímavější než samotný akutní stav. Klíčový fenomén je tzv. afterglow efekt, což je období charakterizované obvykle zlepšenou náladou, zvýšenou energií, optimismem, snížením úzkosti apocitů viny, větší otevřeností, potřebou navazovat blízké vztahy azvýšenou mentální flexibilitou (Majic et al., 2015). Tento stav poskytuje příležitost kterapeutickým zásahům (tzv. „terapeutické okno“), které mohou být vtéto fázi obzvláště efektivní díky zmíněným změnám. Na neurobiologické úrovni je afterglow spojováno svyšší synaptoplasticitou, tedy schopností mozku reorganizovat synaptická propojení avytvářet nová (Swanson, 2018). Díky této flexibilitě neuronální tkáně prostřednictvím rozšíření kapacity adaptivněji reagovat na vnitřní ivnější podněty je pravděpodobně usnadněn proces učení. Tento proces lze dnes zkoumat pomocí moderních zobrazovacích metod, což mimochodem vedlo knárůstu zájmu opsychedelika po roce 2000. Předpokládá se, že psychedelika mohou tímto mechanismem dokonce akutně indukovat „reset mozku“ (Carhart-Harris & Friston, 2019) aumožnit tak cestu zrůzných psychopatologických stavů, ato díky formování nových mentálních reprezentací („neuronálního obrazu světa“) během týdnů až měsíců po jednorázové psychedelické zkušenosti.

Afterglow efekt je zároveň obdobím snížených psychických obran, což zvyšuje vnímavost, sugestibilitu, senzitivitu, empatii, ale izranitelnost klienta (Garcia-Romeu & Richards, 2018; Majic et al., 2015). Proto toto období vyžaduje opatrnost při psychoterapeutických intervencích, aby nedocházelo knecitlivým či direktivním intervencím adogmatickému prosazování terapeutických konceptů, osobního světonázoru či spirituality. Dobře vedená psychoterapeutická integrace těchto hlubokých prožitků do každodenního života je zásadní pro dosažení dlouhodobých terapeutických výsledků.

Psychedelika tedy mohou fungovat jako „biologický klíč“, který otevírá přístup khlubokým psychickým procesům azároveň facilituje neuroplastický proces, který usnadňuje učení, atedy neuronální otisk nového obrazu světa (Tylš, 2022). Psychedelika tak inovativně spojují biologický ipsychologický pohled na duševní poruchy. Otevřít dialog mezi biologickou psychiatrií apsychoterapeutickými metodami je obzvláště důležité vsoučasné krizi psychofarmakologie.

1.3 Psilocybin, MDMA aketamin

Jelikož se tato publikace zabývá klinickými aspekty psychedelik, především psychedeliky asistovanou psychoterapií, zaměříme se na tři látky, které mají vsoučasnosti nejblíže ke klinickému využití– psilocybin, MDMA aketamin. Nyní se na tyto látky detailněji podíváme.

Psilocybin je serotonergní psychedelikum přirozeně se vyskytující vněkterých druzích hub, zejména rodu Psilocybe. Vminulosti se tradičně používal vrůzných kulturních anáboženských obřadech původních kultur Střední aJižní Ameriky. Vmoderní době byl psilocybin poprvé izolován asyntetizován vpadesátých letech 20. století anásledně studován pro své psychoaktivní účinky apotenciál vpsychiatrii. Výzkum psilocybinu byl vsedmdesátých letech přerušen kvůli regulacím drog, ale vposledních desetiletích došlo kobnovení zájmu, zejména pro jeho potenciál vléčbě deprese, úzkosti, PTSD azávislostí. Psilocybin se vtěle rychle metabolizuje na psilocin, který působí jako agonista serotoninových receptorů, zejména 5-HT2A receptorů, což vede ke změněnému stavu vědomí. Typické dávkování pro indukci změněného stavu vědomí vterapeutickém kontextu se pohybuje mezi 10 až 25mg psilocybinu, což odpovídá 2 až 5g sušených hub. Účinky obvykle trvají 4 až 6hodin avyžadují kontrolované prostředí svyškolenými terapeuty (Mithoefer et al., 2016; Nichols, 2016; Tylš et al., 2014). Psilocybin má status experimentální látky alze jej použít vrámci klinické studie. Vdobě psaní této publikace byla schválena Poslaneckou sněmovnou novela zákona oléčebném psilocybinu⁶ povolující jeho léčebné použití vrámci PAP⁷, tudíž lze očekávat rychlý rozvoj vtéto oblasti.

Ketamin je disociativní anestetikum, které bylo vyvinuto všedesátých letech 20.století jako bezpečnější alternativa kfencyklidinu (PCP). Ketamin se rychle stal populárním anestetikem díky své schopnosti rychlého navození anestezie apříznivému bezpečnostnímu profilu. Na přelomu tisíciletí bylo zjištěno, že ketamin má rychle působící antidepresivní účinky, což vedlo kjeho použití vléčbě rezistentní deprese aakutních sebevražedných stavů. Ketamin působí jako nekompetitivní antagonista NMDA receptorů, jeho působením se zvyšuje uvolňování glutamátu vmozku, což aktivuje AMPA receptory astimuluje synaptickou plasticitu arůst neuronů. Tyto mechanismy jsou považovány za základ jeho antidepresivních účinků. Typické dávkování pro antidepresivní účinky se pohybuje mezi 0,5 až 1mg/kg intravenózně nebo intramuskulárně (perorální dávky se pohybují mezi 150–300mg), přičemž účinky trvají 45 až 90minut, ale antidepresivní účinky mohou přetrvávat několik dní až týdnů (Kopeček & Andrashko, 2022; Yavi et al., 2022; Zanos & Gould, 2018). Ketamin je vsoučasné době jediným psychedelikem, které je léčivým přípravkem.

MDMA, běžně známé jako „extáze“, je syntetická látka sempatogenními astimulačními účinky. Bylo poprvé syntetizováno na počátku 20. století, ale jeho psychotropní účinky byly plně prozkoumány až vsedmdesátých letech, kdy začalo být používáno vpsychoterapii jako nástroj pro podporu emocionálního otevření se aterapeutického zpracování traumatických zážitků. Vosmdesátých letech se MDMA stalo populární jako rekreační droga. Vsoučasnosti se MDMA znovu zkoumá pro svůj terapeutický potenciál, zejména vléčbě PTSD, kde může pomoci snižovat úzkost apodporovat emocionální zpracování traumatických vzpomínek. MDMA působí primárně zvýšením uvolňování serotoninu, dopaminu anoradrenalinu, což vede kvysokým hladinám těchto neurotransmiterů vsynaptické štěrbině azpůsobuje intenzivní pocity euforie, zvýšenou emocionální blízkost aempatii, stejně jako zesílené smyslové vnímání. Zhlediska bezpečnosti je MDMA považováno za relativně bezpečné při použití vkontrolovaném terapeutickém prostředí, ale může způsobit hypertermii, hyponatremii akardiovaskulární problémy, ato zejména ve vyšších dávkách. Terapeutické dávky pro MDMA asistovanou terapii se obvykle pohybují mezi 60 až 180mg (podáváno většinou ve 2dávkách), súčinky trvajícími 3 až 6hodin, což vyžaduje monitorování apodporu zkušených terapeutů (Green et al., 2003; Mithoefer et al., 2016). MDMA má status experimentální látky alze jej použít vrámci klinické studie.

Každá ztěchto látek má unikátní mechanismy účinku, rizika apotenciální terapeutické přínosy. Všechny tři látky jsou předmětem aktivního výzkumu ajejich použití vpsychiatrii se řídí přísnými protokoly, aby bylo zajištěno bezpečné aúčinné využití pro léčbu psychických poruch.

1.4 Historie psychedelik do roku 2000

1.4.1 Tradiční využití psychedelik vdomorodých kulturách

Lidstvo má dlouhou tradici užívání psychedelických substancí. Historie užívání psychedelik je neoddělitelně spjata spraktikami mnoha domorodých kultur, sahajícími tisíce let do minulosti. Důvodem pro vstup do změněného stavu vědomí při tradičních rituálech bylo jak léčení různých fyzických ipsychických stavů, tak poznání jako takové. Předkové znali přístup do mystického prostoru změněného vědomí, kde prostřednictvím psychedelických rostlin, hub aživočichů nalézali mosty kbohům, silám přírody či tajemství života. Psychedelické rituály zajišťovaly integritu komunity, vřadě kultur na ně navazovala celá kosmologie aměly významnou vývojovou funkci vrámci osobnostního ispolečenského vývoje, neboť provázely jedince (například přechodové rituály) icelou komunitu vdůležitých momentech jejich existence (Cink, 2022; Tylš, 2017).

Jednu znejstarších tradic má ayahuaska, tradiční nápoj připravovaný zrostlin Banisteriopsis caapi (obsahující inhibitory MAO-Aoxidázy) aPsychotria viridis (obsahující DMT), který má dlouhou historii voblasti amazonského deštného pralesa. Archeologické nálezy naznačují jeho užívání již před více než tisíci lety. Šamani doprovázejí ceremonie tradičními zpěvy (tzv. icaros), meditací aprací sduchovními bytostmi (Luna, 1986).

Peyotl, kaktus sobsahem meskalinu, má dlouhou historii užívání mezi severoamerickými indiánskými kmeny, jako jsou Huicholové aNavajové. Historie peyotlových obřadů sahá více než 5 500let zpět. Kaktus San Pedro, také obsahující meskalin, je užíván již více než 3 000let. Obřady jsou součástí duchovního života komunit azahrnují celonoční rituály smodlitbami, zpěvy ameditacemi (El-Seedi et al., 2005).

Vmezoamerické oblasti, zejména vmexickém státě Oaxaca, jsou tradičně používány houby rodu Psilocybe, které obsahují psychoaktivní látku psilocybin. Archeologické důkazy naznačují, že tyto houby byly užívány již před 2 000lety vnáboženskýchobřadech Mayů, Aztéků apozději Mazatéků (Wasson, 1980). Záznamy španělských kronikářů popisují, jak Aztékové používali teonanácatl („maso bohů“) při obřadech na počest bohů, kde se pomocí psychedelických vizí snažili získat duchovní vedení. Mazatécké šamanky, jako byla slavná Maria Sabina, vedly rituály, které zahrnovaly požití hub za účelem komunikace sduchy, diagnostiky nemocí aposkytnutí spirituálních rad (Wasson, 1980). Tyto praktiky měly hluboký význam abyly považovány za posvátné nástroje osobní ispolečenské transformace, které měly zprostředkovat propojení člověka stranscendentnem. Zdomorodého pohledu je tento koncept sdílených duchovních sfér akceptovanou realitou. Šamani mohou nahlížet do vizí účastníků během obřadů aprovázet je těmito jinými světy.

1.4.2 Psychedelický výzkum vletech 1950–2000

Historii výzkumu psychedelik lze pro přehlednost rozdělit do tří hlavních období, která zahrnují ranou vědeckou éru (asi 1900–1960), éru celospolečenského fenoménu (asi 1960–1975) aobdobí restrikce (asi 1975–2000). Každá ztěchto fází přinesla nové poznatky ivýzvy azásadně ovlivnila pohled na psychedelika vzápadní kultuře (Malec, 2020; Pollan, 2018).

Raná vědecká éra (asi 1900–1960) začíná objevením psychedelických látek západní společností ajejich zkoumáním pro terapeutické účely. Vroce 1943 objevil švýcarský chemik Albert Hofmann účinky LSD vlaboratořích společnosti Sandoz. Jeho objevy vedly ktomu, že LSD bylo zpočátku považováno za nadějný nástroj pro psychiatrii. Hofmann věřil, že tato látka může poskytnout klíč klepšímu pochopení psychotických stavů, adiskutoval jeho účinky spsychoanalyticky orientovanými terapeuty (Hofmann, 1980). VUSA se mezi prvními psychedelickými pionýry objevili kontroverzní Al Hubbard, známý jako „Capitan Trip“, který šířil jeho užívání mezi společensky významnými jedinci, vědci aterapeuty, aHumphry Osmond, který společně sAldousem Huxleym experimentoval smeskalinem. Osmond zavedl termín „psychedelický“, což znamená „rozšiřující mysl“ (Osmond, 1957). Spolu sAbramem Hofferem zkoumali účinky LSD na alkoholismus azjistili, že může mít pozitivní vliv na pacienty navozením spirituálních prožitků, které vedou kosobní transformaci. VČeskoslovensku byl vtéto době významnou postavou Svetozar Nevole, který vpadesátých letech zkoumal účinky meskalinu na psychiku apublikoval je vpojednání nazvaném Očtyřrozměrném vidění (1947). Nevoleho výzkumy ukázaly potenciál těchto látek pro zkoumání hranic lidského vědomí.

Všedesátých letech (asi 1960–1975) se psychedelika stala celospolečenským fenoménem, což vedlo také kjejich masovému rozšíření mimo akademickou sféru. Jedním zklíčových momentů byl vznik projektu Harvard Psilocybin Project vedeného Timothym Learym, Richardem Alpertem (později známým jako Ram Dass) aRalphem Metznerem. Tito výzkumníci zpočátku prováděli experimenty spsilocybinem aLSD ustudentů avězňů, přičemž zkoumali jejich schopnost navodit stavy duchovního prožitku azměny chování. Learyho přístup však brzy přešel zvědeckého výzkumu kpropagaci užívání psychedelik jako prostředku osobního osvobození aduchovní revoluce. To vedlo kjeho konfliktu sakademickou obcí istátními úřady (Pollan, 2018). Paralelně se vtéto době objevili idalší klíčoví výzkumníci, jako je Alexander Shulgin, který syntetizoval astudoval více než dvě stě různých psychedelických látek (včetně MDMA) avýznamně přispěl kjejich pochopení (Shulgin & Shulgin, 1991). Stanislav Grof, psychiatr původem zČeskoslovenska, byl dalším průkopníkem, který zkoumal terapeutické využití LSD vPraze apozději vUSA, kde se zaměřil na využití psychedelik při léčbě traumatu aprohloubení transpersonálních zážitků (Grof, 1976). VČeskoslovensku působili výzkumníci jako Jiří Roubíček (Roubicek & Drvota, 1960), Milan Hausner (Hausner & Segal, 2009), Miloš Vojtěchovský, Stanislav Kratochvíl aprávě Stanislav Grof (Grof, 1980), kteří zkoumali terapeutický potenciál psychedelik na státních psychiatrických klinikách. Výzkum psychedelik byl podporován komunistickým režimem snad proto, že byl (paradoxně) vsouladu smaterialistickým světonázorem, jelikož se snažil najít biologický substrát jako podstatu vědomí. Tito vědci se zaměřovali na použití LSD pro léčení především neuróz adepresí, ale také dalších poruch, přičemž jejich práce měla významný vliv na tehdejší světový výzkum (Winkler et al., 2016).

Během tohoto období bylo vrámci výzkumných studií podáno LSD přibližně 40000jednotlivcům (Grinspoon & Bakalar, 1979). Klinické studie ztéto doby vykazovaly dobrou bezpečnost apotenciál vléčbě deprese, alkoholismu, úzkosti spojené skoncem života, adokonce ibolesti. Celkové výsledky však zůstaly nejednoznačné kvůli metodologickým nedostatkům anávrhům studií, které podle současných standardů často postrádaly odpovídající kontrolní skupiny, zaslepení, následné sledování, statistické analýzy apoužití validovaných hodnoticích nástrojů (Garcia-Romeu & Richards, 2018; Rucker et al., 2018).

Po roce 1970 (asi 1975–2000) došlo kvýznamné změně společenského avědeckého přístupu kpsychedelickým látkám. Smasovou kriminalizací azařazením LSD adalších psychedelik na „Seznam 1“8 kontrolovaných látek vUSA (zákon okontrolovaných látkách zroku 1970, Controlled Substances Act) ijiných zemích (vČR 1974) se většina výzkumu přesunula do undergroundových kruhů nebo do preklinických studií. Rick Doblin, zakladatel organizace MAPS (Multidisciplinary Association for Psychedelic Studies), se stal klíčovou postavou tohoto období. Doblin se zaměřil na obhajobu vědeckého výzkumu psychedelik, zejména MDMA, asnažil se ozajištění legálního přístupu kpsychedelikům pro terapeutické účely (Doblin, 2002). Dalšími významnými jmény této éry jsou Rick Strassman, který jako první znovu prováděl legální studie DMT na lidech (Strassman, 2000), aRoland Griffiths, který se na přelomu tisíciletí začal věnovat klinickým studiím psilocybinu na Univerzitě Johnse Hopkinse (Griffiths et al., 2006). VEvropě se výzkumu psychedelik věnoval Franz Vollenweider ve Švýcarsku, kde zkoumal neurobiologické aspekty psychedelických stavů ajejich vliv na mozkovou aktivitu (Vollenweider & Geyer, 2001). Vroce 1988 byla udělena výjimka pracovat spsychedeliky mimo kontext klinických studií několika členům Lékařské společnosti pro psycholytickou psychoterapii (SÄPT, založeno 1985) klegálnímu využívání MDMA aLSD. Mezi těmito průkopníky byli Marianne Bloch, Juraj Styk, Samuel Widmer, Friederike Meckel Fischer (Passie, 2024). Ipo opětovném zákazu vroce 1993 někteří terapeuti pokračovali neoficiálně (Fischer, 2019). Peter Gasser provedl vroce 1996studii následného sledování (follow-up) legální psychedelické léčby spřevážně pozitivními dlouhodobými výsledky (Gasser, 1996). Vbývalém Československu došlo po roce 1975kvýraznému útlumu výzkumu psychedelik, ato vlivem politických aspolečenských omezení. Zájem opsychedelika přetrval vmalých skupinách vědců aterapeutů, kteří se pokoušeli udržet povědomí ojejich terapeutickém potenciálu, avšak formální výzkum byl prakticky zastaven.

1.4.3 Psychoterapeutické přístupy vraném psychedelickém výzkumu

Léčebné využití psychedelik vzápadním (evropském aamerickém) kontextu se od počátku pojilo se specifickou metodologií. Pro přehlednost lze uvést pět základních modelů, které byly vyvinuty afungovaly vprůběhu šedesátých asedmdesátých let paralelně. Model experimentální (1) se soustředil na základní klinický obraz (fenomenologii intoxikace) azároveň studoval další farmakologické aspekty užití psychedelik. Psychotomimetický přístup (2) byl založen na schopnosti těchto látek napodobit akutní (toxickou) psychózu akromě toho, že studoval do hloubky fenomenologické paralely, našel využití voblasti modelování psychóz. Díky translační validitě modelů (člověk– potkan) má potenciální využití ve farmaceutickém výzkumu (Tylš, 2017). Další dva modely ačástečně iten poslední kombinovaly podání psychedelik spsychoterapeutickými technikami. Psycholytický přístup(3) využíval nižších dávek látek aopakovaných sezení, zatímco psychedelický (4) využíval vysoké dávky určené kindukci transformativní zkušenosti apsychoterapii cílil do návazných sezení. Poslední, entheogenický model (5), směřoval ktranscendenci, doslova ke kontaktu sbohem prostřednictvím substance, abyl zasazen do více rituálního kontextu, kinterpretaci využíval spirituální paradigmata. Poslední model se postupně do velké míry překryl smodelem psychedelickým anení třeba ho separovat zvlášť (Tylš, 2017).

Jednou zbašt psychedelického výzkumu bylo bývalé Československo (Winkler etal., 2016), kde se psychedelické studie uskutečňovaly na několika klíčových pracovištích, na kterých lze dobře dokumentovat všech pět popsaných přístupů. Na Psychiatrickém oddělení Všeobecné fakultní nemocnice vPraze pod vedením Dr.Roubíčka probíhaly psychomimetické aexperimentální studie, sdávkami 20–250µg LSD. Na Psychiatrické klinice vSadské uPoděbrad Dr. Hausner realizoval psycholytickou terapii formou opakovaných sezení (vdesítkách), zejména upacientů sdepresí, úzkostnými poruchami aporuchami osobnosti. Dominantní vliv tohoto přístupu dokládá, že provedl celkem více než 3 000sezení sdávkami 50–600µg LSD (Hausner & Segal, 2009). Výzkumný ústav psychiatrický (VÚP)⁹ pod vedením Dr.Vojtěchovského se orientoval na psycholytické apsychedelické podání LSD vdávkách 300–500µg, somezeným počtem sezení. Zde pracoval právě Stanislav Grof, který posléze emigroval apublikoval většinu svých zkušeností vknize LSD psychoterapie (Grof, 1980). VPsychiatrické léčebně vKroměříži Dr. Kratochvíl ajeho tým realizovali experimentální, entheogenický přístup sneomezeným počtem sezení adávkami LSD 300µg avíce. Výzkum byl zaměřen na mystické prožitky, osobnostní změny atransformaci hodnot sdůrazem na význam setu asettingu.

Obr.1 Milan Hausner ve své pracovně na klinice vSadské uPoděbrad

Zdroj: Dyck aElcock (2023)

Psycholytický přístup

Tento terapeutický přístup kpsychoterapii slátkami, někdy označován jako „evropský model“ (jeho použití zde převažovalo, ale nebylo exkluzivní), byl založen na psychoanalytických školách (Freud, Jung). Vpodstatě zde nebyly vyvíjeny specifické techniky pro psychedelika, spíše byla psychedelická sezení vložena mezi jednotlivá analytická sezení. Vpsychoanalytickém paradigmatu zastávala psychedelika následující funkce: (1) redukce obranných mechanismů, (2) zvýšení produkce nevědomého materiálu, (3) posílení schopnosti znovu prožít zkušenosti semoční abreakcí akatarzí a(4) amplifikace terapeutického vztahu– ve smyslu posílení fenoménů přenosu aprotipřenosu (Aixalà & Bouso, 2022; Passie, 2024; Passie et al., 2022).

Psycholytický přístup rozeznával dva druhy psychedelických zkušeností: těch, které „řešily problém“, atakových, které vedly k„integraci nevědomého materiálu“ (Aixalà & Bouso, 2022). Zkušenosti prvního typu přispívaly kvyplavení nevědomého materiálu abyly často asociovány súzkostnými stavy (dnes popisovány vrámci DED klastru), zkušenosti druhého typu potom souvisely sakceptací toho konfliktu, srozpadem subjekt-objektové dichotomie (dnes prožitky jednoty vrámci OBN klastru)¹⁰.

Včele Evropské psycholytické společnosti (European Medical Society for Psycholytic Therapy, EPT) stál Hanscarl Leuner, který všedesátých letech 20. století díky jejímu založení začal propracovávat metodiku psycholýzy. EPT byla na svou dobu velmi rozsáhlou odbornou společností, jejími členy bylo asi 100 terapeutů, znichž 20 bylo vbývalém Československu (mezi hlavní psycholytické terapeuty patřili například Milan Hausner, Stanislav Grof aJuraj Styk) (Passie, 2024). Leunerova německá škola potom rozlišuje tři stupně průběhu psychedelické zkušenosti (kontinuálně-scénický, stagnující-fragmentovaný, extrémní-psychotický), přičemž pouze první varianta je spojena spříznivými výsledky terapie, atřetí je dokonce riziková (Passie, 1997). Zhlediska indikace psycholytické terapie Leuner propagoval důležitý přístup, ato že není závislá pouze na diagnóze, ale– podobně jako tomu je vpsychoterapii obecně– ina prognostických výhledech založených na socioekonomické situaci, trvání příznaků adalších faktorech (Passie, 2024).

Již tyto rané terapeutické přístupy se setkávaly sproblémy, jako je neschopnost integrovat traumatický materiál, který byl otevřen sezením, obtížný návrat do každodenní reality po absolvování transcendentální zkušenosti či deprese, která se rozvinula kvůli nedostatečnému využití vhledů vkaždodenní realitě (Eisner & Cohen, 1958). Zajímavé je, že kromě psychedelik samotných byly vtomto kontextu využívány idalší látky kmodifikaci jejich účinku– ať už ve smyslu posílení vyplavení nevědomého materiálu (metylfenidát), či ve smyslu utlumení účinků / zakončení sezení (barbituráty, benzodiazepiny, antipsychotika jako chlorpromazin, či dokonce elektrokonvulzivní terapie) (Baker, 1964; Sandison & Whitelaw, 1957).

Dalším znakem psycholytické zkušenosti byla nejasná hranice mezi integrací anáslednou psychoterapií– jelikož bylo větší množství sezení aintegrace se nijak nelišila od běžné psychoterapie, psychedelická sezení se stávala spíše „extenzí“ psychoanalýzy apředpokládalo se její výrazné zefektivnění apředevším zkrácení. To je také důvodem obtížného hodnocení účinnosti přístupu– vzásadě existuje jedna rozsáhlejší studie (Mascher, 1967), která je synopsí 42 původních prací scelkovým počtem 1 603 pacientů se „závažnou“ psychopatologií (ztoho 68% chronických). Léčba unich trvala vrozsahu 1–32měsíců, kdy „výrazného zlepšení“ bylo dosaženo unadpoloviční většiny pacientů (úspěšnost uúzkostných neuróz 70%, reaktivních depresí 62%, charakterových neuróz 61%, hraniční poruchy 53%, OCD 42%, histriónských / konverzních poruch 32% azávislostí 31%).

Psychedelický přístup

Psychedelický přístup byl založen na jednorázové transformativní zkušenosti¹¹ (Osmond, 1957), ke které směřovala do různé míry ipříprava afacilitace během procesu. Model psychedelické terapie preferoval podávání jedné nebo několika vysokých dávek psychedelik (například >250µg LSD), které měly vyvolat intenzivní atranscendentní zážitek. Tento zážitek byl považován za klíčový spouštěč terapeutického procesu, sloužící jako základ pro následné zmírnění příznaků azměny vchování (Garcia-Romeu & Richards, 2018).

Psychoterapie se potom plně soustředila na zpracování takové zkušenosti. Míra psychoterapie apráce sklientem byla vtomto přístupu velmi heterogenní. Některé výzkumné skupiny podávaly psychedelika subjektům zcela bez přípravy či jakýchkoliv informací ocharakteru látek azkušenosti, sezení probíhala zcela bez doprovodné hudby vnemocničním prostředí apacienti byli kurtováni kpostelím (Smart et al., 1966). Naproti tomu výzkumná skupina Spring Grove, která nejvíce ovlivnila současnou podobu PAP, využívala extenzivní přípravy (až 20sezení) aintegrace. Jejich sezení spsychedeliky se odehrávala vdekorovaných pokojích za doprovodu hudby, která byla speciálně vybrána pro různé fáze působení látky. Dva terapeuti facilitovali proces pomocí citlivých intervencí srespektem kobsahu, který se vynořoval. Tato skupina zahrnovala členy jako Albert Kurland, Charles Savage, Walter Pahnke, Bill Richards aStanislav Grof avyvinula první velmi detailní protokoly pro klinickou práci spsychedeliky. Skupina zdůrazňovala potřebu sebezkušenosti terapeuta slátkou (Pahnke et al., 1970). Bill Richards, který se později stal mentorem hlavního autora této knihy, je dnes nejdéle praktikujícím terapeutem využívajícím psychedelika. Stanislav Grof rozpracoval tyto postupy do doposud nejucelenější publikace snázvem LSD psychoterapie vroce 1980, která nedávno vyšla též včeštině (Grof, 1980).

Existovaly irůzné specifické formy psychedelické terapie, které využívaly intimní objetí kdosycení časných traumat ze separace (anaklitická terapie) (Martin, 1957, 1964), nebo hypnodelická terapie využívající indukce do hypnotického stavu před sezením anásledné posthypnotické sugesce po sezeních (Levine & Ludwig, 1966; Levine et al., 1963).

1.5 Moderní psychedelický výzkum

1.5.1 Pilíře moderní práce spsychedeliky

Objev psychedelik byl pro celou psychofarmakologiinaprosto zásadní. Experimentální výzkum odhalil mechanismus jejich komplexního působení vmozku, což otevřelo dveře dalším psychofarmakům. Díky LSD byl objeven serotonin vmozku (Gaddum, 1953; Shaw & Woolley, 1956; Twarog & Page, 1953) ana základě zkoumání jeho patofyziologie vznikla například antidepresiva (Carhart-Harris & Nutt, 2017). Psychedelika měla však od počátku ivýznam klinický– proběhlo velké množství studií (ačkoliv byly zdnešního pohledu metodicky nepřesné), které naznačily účinnost těchto látek vširokém spektru indikací. Vsoučasné době jsou pilotní data oklinické účinnosti reevaluována formou dvojitě zaslepených, placebem kontrolovaných studií, svelmi nadějnými výsledky. Mimo tato data na velkých kohortách existuje také množství případových studií, které popisují úspěšné aplikace psychedelik vpsychoterapeutickém kontextu. Rozsáhlejší data ve formě zaslepených studií, vnichž by kontrolní skupina byla léčena pouze psychoterapií, však zatím neexistují. Aixalà uvádí, že psychoterapeutický potenciál psychedelik je dnes ale již nezpochybnitelný (Aixalà & Bouso, 2022).

Hlavním problémem ve vývoji metody PAP však zůstává velká diverzita konceptů apřístupů. Hlavní literární prameny, které inspirovaly autora ve studiu této metodiky, jsou následující:

•Stan Grof: LSD Psychotherapy (1980)

•Milan Hausner: LSD– the highway to mental health (2009)

•Ralph Metzner: Allies for Awakening (2015)

•Bill Richards: Sacred knowledge (2016)

•Michael Pollan: How to change your mind (2018)

•Christopher Bache: LSD and the mind of the universe (2019)

•Tim Read aMaria Papaspyrou: Psychedelics and psychotherapy (2021)

•Marc B. Aixalà: Psychedelic integration (2022)

(Aixalà & Bouso, 2022; Bache & Laszlo, 2019; Grof, 1980; Hausner & Segal, 2009; Metzner, 2022; Pollan, 2018; Read & Papaspyrou, 2021; Richards, 2015)

Oba hlavní terapeutické proudy (psycholytický apsychedelický) byly také různě kombinovány ana těchto kombinacích byly vystavěny další modely (Alnæs, 1964; Baker, 1964; Grof, 1970; Rhead, 1977). Velkou inspirací pro současnou práci spsychedeliky je koncept transformativní mystické zkušenosti vrámci psychedelického modelu (Pahnke & Richards, 1966), který je replikován vmoderních PAP studiích avykazuje korelaci sklinickým zlepšením pacientů (Aday et al., 2020; Griffiths et al., 2008; MacLean et al., 2011). Hlavní otázkou nyní je, jak můžeme tuto zkušenost jako terapeuti pomoci zprostředkovat, facilitovat aintegrovat. Zurčitého pohledu si lze představit, že terapeuti mohou transformativní zkušenost facilitovat, nicméně praxe ukazuje, že zatím neexistuje žádný konkrétní postup. Navíc je třeba si uvědomit, že kladení důrazu na transformativní zkušenost vystavuje terapeuta nároku, který se nutně promítá ido očekávání klienta.

Naopak inspirativní dnes zůstávají ipsycholytické koncepty, protože umožňují kombinace zkušeností, které pacienty posunují v„řešení problému“, azkušeností snižší dávkou, které mají více „integrativní charakter“ ajsou pro klienty více zdrojové. Subjekt tak má dost energie kprůchodu do další, náročnější fáze. Paradoxně posílení egostability umožňuje její rozsáhlejší destabilitu–disociabilitu, jelikož má klient širší pole adaptivních strategií, zdrojových parametrů, které může využít jak vprocesu změněného vědomí, tak také vafterglow. Díky tomu je jeho interní seberegulační systém více připraven „pouštět se / povolit do procesu / opouštět známé“, ale také důvěřovat, že jím zvládne projít ise po něm integrovat. Lze shrnout, že ačkoliv je současná psychedelická klinická praxe, zejména vrámci klinických hodnocení, více inspirována psychedelickými přístupy, mohla by profitovat izknow-how psycholytických opakovaných zkušeností.

1.5.2 Renesance psychedelik po roce 2000

Psychedelika se vsedmdesátých letech stala společensky ivědecky stigmatizovaným tématem na několik desetiletí, jejich potenciál ve vědeckém světě udržovaly pouze preklinické studie. Po období téměř úplného útlumu byl výzkum psychedelik znovu obnoven na začátku 21. století, kdy vědci začali hledat alternativní terapeutické postupy kléčbě psychických poruch odolných vůči běžným léčebným postupům. Za obrodu výzkumu– „psychedelickou renesanci“– je považováno období kolem roku 2000. Někteří autoři ji počítají od devadesátých let 20. století, kdy byla po dlouhé době publikována první klinická studie svyužitím DMT vléčbě deprese (Strassman et al., 1994), jiní za ni považují období po roce 2000, kdy dochází kintenzivnímu nárůstu klinických hodnocení spsilocybinem (Tylš et al., 2014), či je za ni považován rok 2006, kdy byla publikována slavná studie R. Griffithse (Griffiths et al., 2006), která replikuje slavný „Good Friday experiment“ (Pahnke & Richards, 1966). Psychedelická renesance vedla krozsáhlým studiím zaměřeným na účinnost abezpečnost psychedelických látek vterapeutickém prostředí, což přineslo cenné poznatky ojejich potenciálním přínosu pro psychiatrii (Carhart-Harris & Goodwin, 2017; Nichols, 2016). Současný výzkum psychedelických látek probíhá na předních akademických pracovištích po celém světě, včetně Univerzity Johnse Hopkinse, Newyorské univerzity, Kalifornské univerzity vLos Angeles, Imperial College London, Curyšské univerzity aUniverzity vBasileji. Nedávno Univerzita Johnse Hopkinse aImperial College London založily specializovaná centra pro výzkum psychedelik (Reiff etal., 2020). Velkému rozmachu psychedelik napomohl jistě též technologický vývoj, který umožnil jejich uchopení medicínou založenou na důkazech (evidence-based), především pak pomocí neurozobrazovacích metod, jako je qEEG (kvantitativní EEG), MEG (magnetoencefalografie) afMRI (funkční magnetické rezonance), které umožnily zachycovat neurobiologické koreláty účinků psychedelik.

Metodologie moderního výzkumu se výrazně posunula, významným znakem klinických studií spsychedeliky moderní éry je řešení zaslepení. Mezi zavedené přístupy patří zařazení subjektů bez předchozích psychedelických zkušeností (aby se snížila pravděpodobnost rozeznání účinků) apoužití aktivních placeb, jako jsou niacin, efedrin, metylfenidát nebo velmi nízké dávky psychedelik, které mají zamaskovat podmínky podávání (Garcia-Romeu & Richards, 2018). Moderní výzkum psychedelik odlišuje od toho historického kromě lepší metodologie také zaměření na specifické psychopatologické jednotky– již se nezabývá otázkou, pro koho by mohla být psychedelika účinná, spíše se zaměřuje již na konkrétní psychedelikum vléčbě konkrétní poruchy apodle toho je navržena klinická studie ahypotézy. Opakovaně byla prokázána bezpečnost použití různých psychedelik vkontextu moderních klinických hodnocení, ve kterých je dobrý screening pacientů na případné rizikové faktory (Barrett et al., 2017; Bogenschutz et al., 2015; Carhart-Harris et al., 2016; Carhart-Harris et al., 2018; Gasser et al., 2015; Johnson et al., 2008; Krebs & Johansen, 2012; Mithoefer et al., 2011; Schmid & Liechti, 2018).

Psilocybin se ukazuje jako slibný nástroj pro léčbu depresí, terminálního distresu azávislostí, MDMA pro léčbu posttraumatické stresové poruchy (PTSD) aketamin pro rychlou úlevu upacientů stěžkými depresivními aúzkostnými symptomy urůzných duševních onemocnění. Klasická psychedelika (psilocybin, LSD, DMT, 5-MeO-DMT) jsou nejnadějnější oblastí rozvíjejícího se výzkumu. Jejich nejlépe podloženými léčebnými cíli jsou depresivní poruchy, poruchy způsobené užíváním návykových látek aúzkost či psychosociální stres spojený sonkologickými nebo jinými závažnými onemocněními. Další oblasti, pro které existují předběžné důkazy oterapeutické účinnosti psychedelik, zahrnují obsedantně-kompulzivní poruchy abolest. Kromě toho existují další potenciální terapeutické cíle, jako jsou posttraumatická stresová porucha (PTSD), poruchy příjmu potravy, porucha hromadění, patologické hráčství, somatické poruchy, sexuální dysfunkce, opakované trestné činy, neurodegenerativní onemocnění azánětlivé choroby (Garcia-Romeu & Richards, 2018). Předložit vyčerpávající přehled tohoto výzkumu je nad rámec této publikace, nicméně odkazujeme zde čtenáře na relevantní přehledové práce (Bogenschutz & Ross, 2017; Carhart-Harris & Goodwin, 2017; Nichols, 2016; Reiff et al., 2020; Tylš et al., 2014; Vollenweider & Kometer, 2010). Na tomto místě se zaměříme na klinický výzkum psilocybinu, MDMA aketaminu.

Klinická evidence moderních studií je nejrozsáhlejší upsilocybinu, vposledních letech dále dramaticky narůstá. Dokumentováno je snížení úzkosti adeprese, snížení suicidality (Carhart-Harris et al., 2021; Carhart-Harris et al., 2017; Ross et al., 2021; Zeifman et al., 2022) azlepšení well-beingu (Agin-Liebes et al., 2024; Carhart-Harris et al., 2021; Carhart-Harris et al., 2017; Davis et al., 2021a; Goodwin et al., 2022; Griffiths et al., 2016; Gukasyan et al., 2022; Ross et al., 2016). Psilocybin získal pozornost pro svou účinnost při léčbě depresivních poruch rezistentních vůči léčbě (Treatment-Resistant Depression, TRD). Významná pilotní studie Carhart-Harrise etal. (2016) sledovala účinky psilocybinu u12 pacientů sTRD (bez kontrolní skupiny), přičemž výsledky ukázaly signifikantní pokles depresivních symptomů měřený Hamiltonovou škálou deprese (HAM-D), přetrvávající až tři měsíce po podání dávky (Carhart-Harris et al., 2016). Tato první studie bývá kritizována právě pro absenci kontrolní skupiny. Rozsáhlejší multicentrická randomizovaná kontrolovaná studie společnosti COMPASS Pathways (Goodwin et al., 2022) zahrnovala již 233 pacientů sTRD. Výsledky prokázaly, že dávka 25mg psilocybinu vedla kvýznamnému snížení depresivních symptomů oproti aktivnímu placebu (1mg psilocybinu), měřenému pomocí Montgomery-Asberg Depression Rating Scale (MADRS), přičemž efekt přetrvával po dobu minimálně tří týdnů. Průměrné změny skóru MADRS od počátku do 3. týdne byly −12,0 pro 25mg, −7,9 pro 10mg a−5,4 pro 1mg; rozdíl mezi skupinou 25mg askupinou 1mg byl −6,6 (P <0,001) amezi skupinou 10mg askupinou 1mg byl −2,5 (P = 0,18). Tento výsledek naznačuje, že psilocybin může představovat slibnou terapeutickou možnost pro pacienty sTRD, kteří nereagují na běžnou léčbu, aproto firma spustila rozsáhlejší 3. fázi klinického hodnocení, která probíhá vEvropě iUSA. Vrandomizované studii Davise et al. (2021a) byla sledována účinnost dvou dávek psilocybinu (20 a30mg / 70kg) na pacientech speriodickou depresivní poruchou (major depressive disorder, MDD). Výsledky ukázaly signifikantní pokles symptomů měřený HAM-D škálou, který přetrvával až tři měsíce po léčbě (Davis et al., 2021a). Studie Carhart-Harris et al. (2021) srovnávala účinnost psilocybinu (25mg ve dvou terapeutických sezeních) sescitalopramem (10–20mg denně) u59 pacientů sdepresí. Ikdyž primární cíl (významně vyšší pokles skóru QIDS-SR upsilocybinu oproti escitalopramu) nebyl splněn, sekundární měřítka ukázala na větší účinnost psilocybinu, zejména ve zlepšení kvality života aemocionálního propojení. Psilocybin vykazoval rychlejší nástup účinku améně vedlejších účinků než escitalopram (Carhart-Harris et al., 2021). Psilocybin se vrámci výzkumu zaměřeného na závislosti prokázal jako slibný nástroj pro léčbu alkoholismu– vedl kvýznamnému snížení konzumace alkoholu azvýšení abstinenčních období (Bogenschutz et al., 2022). Další slibnou oblastí účinnosti psilocybinu je snížení nikotinové závislosti– psilocybin vkombinaci skognitivně-behaviorální terapií pomohl snížit míru kouření (Johnson, 2022). Vterapii pacientů sterminálním onemocněním, kteří trpí úzkostmi adepresemi (tzv. terminální distres), byla zkoumána psychedelika, jako je psilocybin aLSD. Významná studie Griffithse et al. (2016) zkoumala účinky psilocybinu u51 pacientů srakovinou azjistila, že psilocybin vedl kvýraznému snížení úzkostných adepresivních symptomů až po dobu šesti měsíců po léčbě. LSD bylo také zkoumáno vmenších studiích, které prokázaly jeho potenciál snižovat úzkost astres spojený snevyléčitelnými nemocemi (Gasser et al., 2015). Výsledky naznačují, že psychedelika mohou pacientům sterminálními onemocněními výrazně zlepšit kvalitu života (Carhart-Harris & Goodwin, 2017).

MDMA se stalo předmětem výzkumu především vsouvislosti sléčbou posttraumatické stresové poruchy (PTSD). Fáze 3 této studie zahrnovala 90 pacientů stěžkou PTSD, kteří absolvovali tři terapeutická sezení sMDMA vkombinaci spsychoterapií. Výsledky prokázaly, že 67% pacientů dosáhlo remise (redukce symptomů PTSD na škále CAPS-5 pod diagnostickou hranici), což představuje významně vyšší účinnost oproti konvenční léčbě PTSD (Mitchell et al., 2023).

Ketamin byl kolem roku 2000 popsán jako látka santidepresivními aanxiolytickými účinky, včetně výrazného antisuicidálního efektu. Klinické studie prokázaly, že podání vnízkých subanestetických dávkách může během hodin zlepšit náladu, přičemž efekt trvá dny až týdny (Berman et al., 2000; Zarate et al., 2006). Současné důkazy podporují jeho transdiagnostickou účinnost abezpečnost napříč duševními poruchami (Kwan et al., 2024), což umožňuje off-label použití (Tylš, 2025). Rozsáhlá evidence dokazuje jeho antidepresivní aantisuicidální účinky, avšak roste ipočet studií udalších psychiatrických diagnóz (Yavi et al., 2022). Přehledový článek identifikoval 83 randomizovaných studií sketaminem udepresí, PTSD, OCD, GAD, sociální fobie aautismu (Dehestani et al., 2023). Metaanalýza 37 placebem kontrolovaných aotevřených studií mimo poruchy nálady naznačila jeho účinnost ve zlepšení symptomů PTSD, závislostí na alkoholu akokainu, úzkostných poruch aOCD (Kwan et al., 2024).

Moderní studie spsychedeliky se velmi liší mírou psychologické podpory vprůběhu sezení slátkami. Ta sahá od minimálních intervencí až po skutečnou asistovanou psychoterapii, což pochopitelně komplikuje jejich interpretaci. Diskuse opotřebnosti psychologické podpory či psychoterapie vprůběhu práce spsychedeliky je velmi živá aje sycena starým schizmatem psychiatrie na biologické apsychologické přístupy kléčbě duševních onemocnění. Část výzkumníků se snaží využít neuroplastický účinek psychedelik, dokázat jejich účinnost per se, bez doprovodné psychoterapie, což by například také zlevnilo jejich zavedení do klinické praxe. Tato skupina se snaží psychedelika chápat jako tzv. psychoplastogeny (Olson, 2018), hledá také jejich nepsychedelické formy (tj. deriváty psychedelik bez psychedelického účinku). To se částečně opírá iopozorování, že podprahové podávání psychedelik, známé také jako „mikrodávkování“, může přinášet přínosy pro duševní zdraví (Fadiman, 2011). Druhá část výzkumníků, mezi které patří autorský kolektiv této publikace, vychází zhistorické zkušenostipráce spsychedeliky aklade důraz na doprovodnou psychoterapeutickou práci. Argumentují, že akutní účinky psychedelik jsou často doprovázeny vhledy, které mívají důležitý osobní význam pro jednotlivce (Griffiths et al., 2006) alze je využít vpsychoterapii (Garcia-Romeu & Richards, 2018). Na léčebný význam subjektivních psychologických obsahů psychedelické zkušenosti lze usuzovat idíky tomu, že psychedelika vykazují anxiolytickou, antidepresivní či antiadiktivní účinnost již po jedné dávce či několika málo dávkách (Andersen etal., 2021). Navíc tyto změny trvají často týdny, či dokonce měsíce po psychedelické zkušenosti azároveň mají tendenci vymizet přiabsenci následné psychoterapeutické podpory (Aday et al., 2020).

Rozsáhlost rychle se rozvíjejícího psychedelického výzkumu lze dále doložit počtem registrovaných klinických studií na portálu www.clinicaltrials.gov, vpolovině roku 2025¹² to bylo 235 registrovaných studií spsilocybinem, 112sMDMA a655sketaminem. VUSA je vsoučasnosti kolem 3 000ketaminových klinik, které používají ketamin voff-label indikacích. Výrazně narůstá počet farmaceutických firem, které se specializují na klinické hodnocení spsychedeliky, ale ivývoj nových psychedelických molekul ajejich derivátů. Seznam nejnadějnějších farmaceutických firem, které se snaží uvést na trh psychedelika vléčbě duševních onemocnění, je uveden vpříloze 1.

1.5.3 Psychedelika vglobalizovaném světě

Vglobalizovaném světě se psychedelika stávají fenoménem, který překračuje kulturní, geografické iinstitucionální hranice. Vtradičních kulturách byla, aněkde ještě jsou, psychedelika integrálně spjata skomunitními rituály, jejichž rámec poskytuje nejen bezpečí, ale také významovou strukturu zážitku. Jejich opakování, ato jak ve formě, tak včase, udržuje kontinuitu poznání aporozumění světu pro celou komunitu. Západní přístupy mají nepochybně tendenci redukovat psychedelika na neurobiologické mechanismy aléčebné nástroje, čímž někdy opomíjejí jejich širší kulturní aspirituální dimenzi. Naopak je tento přístup „evidence-based“, replikovatelný, adisponuje metodikou taxonomie psychopatologie. Pochopení avyužívání psychedelik je ovlivněno pluralitou kontextů, od vědeckého azdravotnického rámce přes spirituální anáboženské tradice až po rekreační aseberozvojové přístupy. Tato rozmanitost představuje výzvu pro klinickou praxi, ale také příležitost pro širší společenskou reflexi.

Ve zdravotnickém prostředí se psychedelika využívají především vrámci klinických studií aterapeutických programů, kde jsou podávána za přísně kontrolovaných podmínek. Některé rámce využívají striktně nemocniční prostředí, jiné– jako především PAP– pracují sjeho modifikací ve smyslu vytvoření bezpečného prostředí, které maximalizuje terapeutický účinek aminimalizuje riziko komplikací. Psychoterapeutický rámec klade důraz na subjektivní realitu klienta, což umožňuje sdílení spirituálních obsahů. Vedle toho existují seberozvojové přístupy, často inspirované tradičními rituály nebo neošamanskými praktikami. Retreaty sayahuaskou, psychedelické festivaly nebo individuální užívání látek za účelem introspekce reflektují poptávku po hlubším propojení svlastním já, přírodou či duchovními principy. Tyto zkušenosti však někdy postrádají strukturovaný rámec, což může vést kriziku psychologických komplikací. Klinici se stále častěji setkávají sklienty, kteří zažili psychedelické stavy vneklinickém kontextu apotřebují odbornou pomoc při zpracování svých zážitků ajejich integraci do osobního příběhu akulturního kontextu.

Andy Letcher (2007) rozlišil dominantní (tj. společensky uznávané) aopoziční diskurzy vpřístupu kpsychedelickým látkám. Následující rozdělení diskurzů je tímto textem inspirováno adále volně rozvedeno.

Dominantní diskurzy:

Opoziční diskurzy:

1.6 Změna vpsychoterapii apsychedeliky asistované psychoterapii

Norcross (1990) definuje psychoterapii následovně:

1.6.1 Proměna jako jádropsychoterapeutického procesu

1.6.2 Kvantová transformativní změna

1.7 Rámec klinické práce spsychedeliky