Přeložila Alžběta Vargová

TAMING MR. WALKER

Copyright © 2021 Rosa Lucas

Cover design by Kateřina Stárková

Cover illustration: Shutterstock

All rights reserved.

Translation © Alžběta Vargová, 2026

ISBN 978-80-249-5862-0

1

Charlie

Kde ksakru vězíš? Mike je na válečným tažení.

Proti tobě, jen abys věděla.

Dík, Stevie.

Hodím mobil zpátky do kabelky a nasupeně projdu skleněnými dveřmi do Dunley Tech, nasáklá parfémem londýnského metra.

Naše milovaná recepční Jackie vzhlédne od instagramu nějaké influencerky, kterou se snaží napodobit tento týden. Na obličeji má tolik pudru, že vypadá jako pocukrovaný koláč.

Odměřeně na ni kývnu. „Dobré ráno.“

„Wow.“ Odtrhne oči od displeje. „Tvoje pleť je dnes fakt…“

Zdvihnu obočí a čekám, co přijde.

„Šedá.“ Zašklebí se. „Včera jsi pařila?“

„Dík, Jackie,“ řeknu a lovím v kabelce přístupovou kartu. „To je skoro tak milé, jako když ses zeptala, jestli jsem si umyla vlasy kondicionérem. Když tě to tak zajímá, byla jsem vzhůru do tří ráno a snažila se vyřešit výpadek serveru.“

„Fascinující.“ Jackie se očima vrátí k instagramu. „Začali bez tebe. Mike zuří. Říká, že takové zpoždění omlouvá jen nemoc nebo smrt.“

Sakra.

Podívám se na hodinky. Je 10:20.

Mike Chambers je vedoucí IT oddělení už deset let – tedy od doby, kdy firma vznikla. V práci je naprostý dinosaurus. Nesnáší změny a nápady, které nejsou jeho. Je umaštěný, upjatý a zoufale by potřeboval, aby mu nějaká dala. Myslíme si, že je v padesáti ještě panic.

Zhluboka se nadechnu a otevřu dveře zasedačky. Probíhá pravidelná schůzka managementu, kde každý týden sledujeme, jak si Mike honí ego, zatímco mu v pozadí běží powerpointová prezentace. Celou hodinu dupe a nadává a my ostatní jen čekáme, až se jeho předvádění nachýlí ke konci.

Všichni se strategicky posadili co nejdál od Mikea. Na mě zbylo místo vedle něj. „Promiň, Mikeu, jdu pozdě.“

Nakloní se a dýchne mi přímo do tváře. Ještě kousek a začnu se dávit. „To jsem si všiml. Zrovna probíráme, proč byla včera v noci indická kancelář dvě a půl hodiny offline. Třicet zaměstnanců nemohlo pracovat. Nikdo nenapsal ani jediný řádek kódu!“

„Chápu tvé rozčarování, Mikeu –“ začnu se omlouvat.

„To je mi k hovnu, Charlie.“ Praští pěstí do stolu, až sebou všichni v místnosti trhnou. „Můžeš mi vysvětlit, co se stalo? Můžeš vysvětlit radě, proč naše extrémně klíčová nová verze nevyjde včas?“ Málem mi zapíchne prst až do obličeje a nakloní se přes stůl. „Můžeš mi vysvětlit, co se ksakru podělalo?“

Prudce se nadechnu a spolknu všechny nadávky, které se mi derou ven. „Byl to opět problém sítě. Jakmile jsme ho identifikovali, nahlásila jsem to jako nejvyšší prioritu. Rychleji to vyřešit nemohli.“

„Nemohli?“ ušklíbne se. „Nebuď směšná. Kdo za to může? CHCI TO VĚDĚT.“

S každým slovem zapíchne prst do stolu. Rád dělá tohle gesto pro zdůraznění – podezříváme ho, že se to dočetl v příručkách typu Management pro blbečky a Jak ukázat podřízeným, kdo je tu pánem.

„Oficiálně mají na tyhle typy problémů až dvacet čtyři hodin. Je to ve smlouvě.“

Zuřivě zamrká. „Jak zajistíš, aby se to už neopakovalo?“

„Nijak,“ procedím skrz zaťaté zuby. „Dokud mi nedovolíš přesunout nás na cloud, nebudeme tak odolní, jak by sis představoval.“

„Nikdy!“ zavyje. „Žádný debilní cloud si tvořit nebudeme, Charlie!“

Otevřu pusu a zase ji zavřu. Nakreslila jsem Mikeovi jednoduché schéma, ale nepochopil ho. „My si ho vytvářet nemusíme,“ řeknu pomalu. „Amazon to udělal za nás.“

Mike je sice vedoucí IT oddělení, ale IT vůbec nerozumí. Myslí si, že firemní software a hardware se spouští stisknutím velkého zeleného tlačítka. Nechápe, proč to tlačítko někdy nefunguje, a pak má kvůli tomu záchvat vzteku.

Pořádný.

Jestli se v operačním systému najde bug – můžu za to já. Jestli je chyba v nejnovější verzi výplatního softwaru, můžu za to taky já. Mikeovi dochází papír v tiskárně – moje chyba, kamarád mu pošle zavirovaný e-mail – moje chyba, firemní firewall mu blokuje porno – za všechno můžu já.

Ačkoli ten poslední příklad mám na svědomí doopravdy.

Mikea tady nikdo nebere vážně, ale musíme to předstírat.

Po pěti letech věrnosti a dřiny jsem dosáhla závratného úspěchu a prorazila do nižšího managementu.

Těkám očima kolem stolu a hledám oporu. Dana pokrčí rameny. Tim se nenápadně dloube v nose a přitom předstírá, že si z tváře oprašuje smítko. Všichni ostatní civí buď do mobilu, nebo z okna.

Pohlédnu na Stevieho. Vyplázne na mě jazyk.

Polib si, naznačím mu bezhlesně. Tahle kancelář tedy fakt táhne za jeden provaz.

„Můžeme probrat tu akvizici, Mikeu?“ vloží se do naší patové situace Tim.

Všichni se zvědavě napřímí.

Mike se zavrtí a sykne, jako by Tim řekl sprosté slovo.

„Pořád nám neřekli, kdo firmu kupuje?“ pokračuje Tim. „Prý to bude jeden z těch technologických gigantů.“

Mikeovy oči těkají po místnosti. Je nervózní. „Předpokládám, že se nás nedotknou žádné změny.“ Překlad: Nemám sebemenší tušení.

„Budeme mít stejný plat?“

„Stejnou pracovní náplň?“

„Pořád dostaneme slevu v Costa Coffee?“

„Bude se propouštět?“

Propouštění. A sakra.

V uplynulých týdnech jsem akvizici firmy nevěnovala pozornost. Musím se na to zeptat Stevieho.

Mike zdvihne ruku, aby nás utišil. „Pokud jde o nás, pojedeme, jak jsme zvyklí. Nic se nezmění.“

Ozve se nespokojené mumlání.

„Za den nebo dva bude rozesláno firemní oznámení,“ prohlásí rázně.

Oznámení. Nesnáším tohle slovo. Oznámení, vize, strategie, strategické vize – Mike si při takových výrazech přímo olizuje rty. „Bude rozesláno oznámení“ říká ve chvílích, kdy ve skutečnosti nemá páru, co bude.

Záplavu našich otázek přeruší zaťukání na dveře.

„Pardon, Mikeu.“ Jackie se falešně usměje. „Mám důležitou zprávu pro Charlie.“ Vypadá úchvatně – ale to jen díky tomu, že využívá recepci jako kosmetický salon.

Mike na ni kývne, ať pokračuje.

„Volá tvá sestra. Tvrdí, že je to naléhavé.“

Ale ne. Zvedne se mi žaludek.

Tohle zní špatně.

Někdo umřel.

Táta umřel.

Volali z Irska, že měl infarkt… Nebo se konečně otrávil alkoholem?

Ne, umřela máma. Někdo do ní naboural, protože řídila moc pomalu.

Oba jsou mrtví.

„V pořádku.“ Mike mávne rukou a propustí mě.

Roztřeseně vstanu. Buď silná, Charlie. Musíš být silná kvůli Callie.

Ale jak to, že to Callie ví dřív než já? Špatné zprávy má přece oznamovat starší sourozenec. Proč nevolá Tristan? Že by se něco stalo Tristanovi?

Jdu za Jackie na recepci a vytáhnu mobil. Samozřejmě mám deset zmeškaných hovorů od Callie. Do háje!

„Řekla, proč volá? Je to kvůli tátovi?“ zeptám se sevřeným hlasem.

Jackie pokrčí rameny. „Nemám v popisu práce se na takové věci ptát.“

Mrcha.

Popadnu telefon. „Callie?“ zajíknu se. „Co se děje?“

„Charlie!“ zakřičí, aby přehlušila dopravu. Zní to, jako by stála na rušné silnici.

Měla jsem pravdu – mámě se stala nehoda. „Ano?“ vypísknu. „Copak? Co se stalo?“

„Díky bohu.“ Ztěžka vydechne. „Jsem v tak prekérní situaci. Stojím před Selfridges s milionem tašek a nemůžu se odsud hnout! Musíš sem přijít a pomoct mi s nimi na vlak.“

„Cože?“ syknu tiše, aby mě Jackie neslyšela. „Vytáhla jsi mě ze schůze jen proto, že máš moc těžkej nákup? Tohle je ta naléhavá situace?“

„Jo!“ prohlásí. „Uvízla jsem tu a máma chce, abych byla za hodinu doma! Koupila jsem si tři páry kozaček a teprve pak mi došlo, že to všechno nedokážu pobrat! Musela jsem zavolat sekuriťáka. Pomohl mi to odnést k východu, ale vzhledem k tomu, kolik jsem tam utratila, si tedy mohl odpustit ty poznámky. Pořád si stěžoval, že to nemá v popisu práce –“

„Callie,“ přeruším ji. Zuřím. „Uvědomuješ si, že jsem v práci? Nemůžeš mě kvůli svojí nákupní krizi jen tak vytáhnout ze schůze! Je pondělí, půl jedenácté dopoledne. Proč sakra nejsi ve škole?“

„Uklidni se, vždyť nemáš zas tak důležitou práci, jako třeba Tristan.“ Zívne. „Jak dlouho ti to tedy potrvá?“

„Radši se modli, abych za tebou nešla, Callie. Protože jestli přijdu, budeš mít v zadku jehlovej podpatek. A teď mi dej pokoj!“

Naštvaně típnu hovor.

Neuvěřitelné.

Jackie si za mnou odkašle.

Prudce se k ní otočím čelem.

„To zní jako skutečný problém,“ zavrní. „Chudinka sestra.“

Zpražím ji pohledem. „Nemáš v popisu práce poslouchat soukromé hovory.“

„A ty nemáš v popisu práce je brát,“ odsekne.

„Vrať se ke svým hashtagům, Jackie.“

Obrátí oči v sloup. „Pochybuju, že vůbec víš, co to slovo znamená.“

„Významu jsem si velice dobře vědoma.“ Vezmu z jejího stolu kus papíru a začnu na něj zuřivě škrábat. „Copak jsi zapomněla, že jsem vedoucí IT podpory?“

Položím jí papírek na klávesnici. „Tagni si tohle, Jackie.“

#POLIBSIPRDEL

2

Charlie

„Ahoj?“ zavolám z chodby a skopnu tenisky. Je pondělí půl osmé večer a já se už teď nemůžu dočkat víkendu.

S Cat, Julií a Suze už pátým rokem sdílíme byt v Kentish Townu v severním Londýně. Bylo by fajn, kdyby se sem současně s námi nenastěhovaly i myši, ale však víte, co se říká o Londýnu – co metr, to krysa.

Cat učí dramatickou výchovu na škole v Highgate. Děti tam prý mají vlastní řidiče a škola je tak nóbl, že si ji nemohou dovolit ani doktoři.

Julie dělá právničku pro vydavatelství na Liverpool Street, kde se jí díky jejím sociopatickým sklonům výborně daří. Jednou jsme ji přemluvili, aby si udělala test osobnosti, a řekněme, že podle výsledků s ní chceme být zadobře.

V Suzině případě nikdo pořádně netuší, co vlastně dělá. Něco s logistikou?

Byt patří Julii, což všem neustále připomíná. Je schopná to vybalit hned na prvním rande. Čím se živíš? Jsem právnička a pronajímám byt.

Nikdy jsme nezjistily, jak je možné, že se svým platem vlastní čtyřpokojový byt v severním Londýně, jakkoli je nemoderní a prolezlý hlodavci. Na takové cihly potřebujete rodinné jmění.

Když jsme se s Julií seznámily, oslnila nás přívětivým šarmem. Posaďte se, holky, jako doma. S nádobím si nedělej starosti, Cat, já to udělám. To nevadí, že jsi vylila čaj na koberec, Charlie, hned to uklidím.

Období zamilovanosti vydrželo pět dní. Pak začaly létat talíře, křik byl na denním pořádku a v Catině posteli prokopla díru, protože se Cat sprchovala déle než šest minut.

Žádná se neodstěhujeme, protože se bojíme dát Julii výpověď. Ze stejného důvodu ještě nikdy nedostala kopačky od chlapa.

Suze se rozvaluje na gauči a dívá se na kuchařskou show.

„Čau,“ pozdravím ji a plácnu sebou do křesla. „Myslela jsem, že máš dnes večer jógu.“

„To jo, ale nechtěla jsem se přepínat,“ odpoví s pusou plnou koláčku se smetanovým krémem. „Zítra jdu na spinning, proto jsem to s tou jógou nechtěla přehnat.“ Ukáže mi koláček. „A tenhle koláč je keto, takže člověku neuškodí!“

„Ale kvůli dnešní józe jsi včera nešla na pilates,“ zamračím se zmateně.

Mávne nad tím rukou. „Jako by mi natřásání v legínách a hledání vnitřní krásy bylo k něčemu dobrý. Copak jsi neslyšela? Zítra jdu na spinning! Za hodinu spálím tak šest set kalorií! Potřebuju energii.“

Vrhnu na ni prázdný pohled. „Jasně.“

„Ahoj, Charlie.“ Cat se vynoří ze svého pokoje s výrazem postkoitálního štěstí a Steviem v patách. Začali spolu spát, když se Cat vetřela na naši poslední pracovní party. Dělají to dost nahlas. Cat je teď v posteli mnohem dobrodružnější. Mají tak moderní udělátka, že k nim potřebujete manuál.

Zdvihnu obočí. „Není trochu brzy?“

Cat pokrčí rameny. „Jindy na sebe nemáme čas.“

„I když je doma Suze?“

„Kdyby nám to mělo zabránit užít si intimní chvilku, žili bychom v celibátu,“ namítne Stevie.

To je fakt. Suze se sice pořád hlásí na různá cvičení, ale nakonec nikdy nevyjde z domu.

Cat si mě zamyšleně změří. „Vypadáš vystresovaně.“

Naliju si plnou sklenku vína z lahve, kterou Suze otevřela. „Ne, to nejsem.“ Vzdychnu. „V životě jsem nebyla víc v pohodě.“

„Takže… Už jsi přemýšlela o těch narozeninách?“ zeptá se Cat nadšeně.

„Jak jsem řekla, na tohle téma se nebude diskutovat.“

Suze se na mě zadívá. „Dvacet devět let… skoro třicet… To je děsivý. Čtyřicítka na krku.“

Vrhnu na ni vražedný pohled. „Ano, Suze. Moc dobře si uvědomuju, že stárnu. Můžeš mi prosím konečně přestat posílat ten obrázek se smečkou koček, které čekají u dveří s tím, že se doslechly o jedné neprovdané čtyřicátnici?“

„Vždyť je vtipnej. Letos máš alespoň nějakou známost, což je lepší než loni.“ Nakloní hlavu ke straně a zkoumavě se na mě zadívá. „I když tebe u sexu nikdy neslýchám.“

„Suze,“ procedím skrz zuby, „přestaň poslouchat, co se děje v mý ložnici.“

„Právě že se tam nic neděje.“

Prudce se nadechnu. Má pravdu.

„Není snadné najít si čas. Jsem pořád v práci,“ odseknu podrážděně. „Za nějakou dobu prostě sex ztratí prioritu, ne, Cat?“

Cat se zamračí. „Pro mě tedy ne. Vy dva jste ještě pořád v té zamilované fázi, ne? Jste spolu asi osm měsíců, viď?“

Všichni tři se na mě z gauče zkoumavě zadívají.

„No, Charlie, jak často to s Benem děláte?“ zeptá se Cat.

Ta otázka je deprimující. „No, však víte, jak jen to jde…“ zamyslím se. Snažím se vzpomenout si, kdy to bylo posledně.

„Jednou za týden?“

„Přijde na to. Poslední dobou jsem hodně vyčerpaná z práce a tak.“

Zírá na mě. „Fajn, tak kdy to tedy bylo naposled?“

Polknu. „Možná před čtyřmi týdny?“

„Před čtyřmi týdny.“ Stevie se zasměje a potřese hlavou. „Tak to si Ben rozhodně užívá jinde.“

„To tedy ne,“ bráním se. I když… alespoň bych se pak nemusela přemáhat, když jsem unavená.

Co to plácám?

„Poslední dobou se mi moc nechtělo,“ přiznám.

„Taková škoda péra!“ odfrkne si Suze. „Ben je fakt pěknej. Když nechceš ty, vezmu to za tebe!“

„Tobě se nechtělo?“ vypískne Cat. „Charlie, se svým přítelem přece musíš spát. To je rozdíl mezi přítelem a kamarádem.“

„Já vím!“ zakvílím a zabořím se do křesla. „Prostě se mi už nechce. Ráda bych. Dřív se mi dařilo předstírat, že se mi to líbí, a dělali jsme to minimálně jednou týdně. Někdy i dvakrát, když jsem byla dost opilá. Ale poslední dobou to nějak nedokážu.“ Pořádně si loknu vína.

„Ale proč se ti to nelíbí?“ zeptá se Cat.

Chvilku o tom přemýšlím. „Myšlenky mi lítají kolem a začnu se nudit. Teď mi to přijde jako povinnost. Něco jako vysávání.“

„Nudit?“ zopakuje Cat otřeseně. „Vysávání?“

„Copak tobě při sexu nikdy neulítnou myšlenky?“ zeptám se.

„Ne. Vždycky myslím jen na to, co dělám.“ Zaculí se na Stevieho a já se zašklebím. „Na co myslíš ty?“

Pokouším se si vzpomenout. „Když jsme to dělali posledně, kancelář v Seattlu měla nevyřešený problém, s kterým jsem si nevěděla rady, takže jsem –“

„Ty při tom myslíš na práci?“ skočí mi Stevie do řeči a vyprskne smíchy. „Chudák chlap. Musí si připadat, jako by šukal krabici.“

Přimhouřím na něj oči.

„Charlie,“ zeptá se váhavě Cat, „je to sexem, nebo… Benem?“

„Co tím myslíš?“ Zavrtím hlavou. „Samozřejmě Bena miluju, takže s ním to nemá co dělat. Je to mnou.“

„Jo, ale když to tak vezmeš, miluješ i Barneyho.“

Nemůžu uvěřit, že mého přítele právě přirovnala k našemu starému psovi. „Cat, tohle je to nejhorší srovnání, jaké jsem kdy v životě slyšela. Vím, že se Steviem hodně experimentujete, ale –“

„Jak jsi na to přišla?“ odsekne.

Neřekla jsem jí, že když jsem si jednou šla do její ložnice půjčit růžový top, našla jsem tam bič. „Prostě působíš dobrodružně.“

„Ani bych neřekla!“ odpoví podezřele rychle.

„Ben má přijít dnes večer.“ Sotva na to pomyslím, znovu si pořádně loknu vína. Jestli budu dost pod parou, třeba se dostanu do nálady.

„Možná to stačí jen trošičku okořenit,“ zamyslí se Cat. „Máš pravdu – pár nemůže dělat pořád dokola to samé a myslet si, že se nezačne nudit.“

„Ale jak?“

„Proč mu třeba nezačneš říkat sprosťárny?“

Jsem jedno ucho. Na Bena jsem při tom nikdy moc nemluvila – jen trocha „aaach“ a „oooch“, aby se neřeklo. Natáhnu se pro mobil. Google bude vědět.

Ozve se zaťukání a Cat jde otevřít. Vymyslely jsme lstivý plán, jak Bena svedu. Ležím na posteli v růžovém spodním prádle posetém chmýřím, které jsem si koupila ve slevě v Erotic City. Slyším Bena u dveří svého pokoje a stáhnu si podprsenku tak, aby mi z ní vykoukly bradavky.

Ben zaklepe. „Charlie?“

„Dále,“ odpovím sexy hlasem.

Vejde dovnitř, plácne sebou na postel a zaboří hlavu do polštáře. „To byl zase den! Jsem úplně mrtvej.“

Super, ani si nevšiml. Mám na sobě svůj nejrajcovnější outfit a cítím se asi tak sexy jako slimák.

„Ty jo.“ Podívá se na mě a zasměje se. „Co to máš na sobě?“

Vrhnu na něj pobouřený pohled. To mu fakt musím vysvětlovat, že se ho pokouším svést?

Nevzdám to. Tohle musí vyjít. Erotické pomůcky si momentálně nemůžu dovolit. „Dlouho jsme se nemilovali, Bene.“ Vytáhnu prsa a významně se na něj usměju.

„Já vím.“ Věnuje mi temný pohled. „Měla jsi tu šílenou periodu, která trvala dva týdny, vzpomínáš?“

Fajn, maličko jsem zalhala, že mám menstruaci. Ale tohle přece dělají všechny holky, když jsou unavené, ne? Po té pečínce k večeři jsem byla úplně přecpaná. Omluvte mou vulgárnost, ale nic dalšího by se do mě už nevešlo.

„Už ji nemám.“ Zatahám mu za tričko a pokusím se mu ho strhnout tak vášnivě, jak jen to jde, ale zasekne se mu hlava a musí mi pomoct.

Jednu věc nechápu. Ben je atraktivní kluk. Vím to, protože vidím, jak se na něj ženy na ulici dívají. Přesto ve mně z nějakého důvodu uhasla jiskra. Chybí mi ten pocit vzrušení v břiše, který vás nutí zadržovat před chlapem větry. S Benem jsem začala prdět už po pár měsících randění.

„Tak dobře.“ Zakření se a najednou se začne dostávat do nálady. Rychle ze sebe strhá oblečení. Chudák, posledních pár měsíců kvůli mně sexuálně hladověl.

Lehne si a já na něj vylezu, připravená na rodeo.

On ještě tak připravený není, takže mu ho vezmu do ruky a s našpulenými rty ho začnu hladit.

Spokojeně zasténá.

Jo, ještě pořád to ve mně je.

Přesto si vzpomenu na nezaplacené účty.

Musím je zaplatit zítra. Pořád na to zapomínám. Možná bych to měla vyřídit hned po sexu. Jo, přesně to udělám. Jak tady skončím, zaplatím těch dvě stě liber, co dlužím bance. Neměla jsem to nechat vyšplhat tak vysoko.

Ty pitomé džíny, co jsem si koupila, mi ani nejsou a na vrácení mám třicet dní. Teď už jich uběhlo kolik, dvacet šest? Musím je vrátit zítra během oběda, ale Mike svolal tu zatracenou schůzi ohledně akvizice firmy. Kdo že nás to kupuje? Stevie má pravdu, možná bych měla dávat větší pozor. Proč nám to prostě neřeknou, k čemu ty tajnosti?

„Charlie!“ vykřikne Ben a posadí se.

Vrátím se zpátky do přítomnosti. „Ano?“

„Připadám si jako kráva, kterou někdo dojí.“ Jeho hlas zní napjatě. „Jsi jako dojička, která pospíchá, aby to všechno stihla.“

Vyzývavě se usměju. „V takových představách jsem ještě nefigurovala.“

Ben se nesměje.

Podívám se dolů.

Je úplně měkký.

Ajaj.

Odstrčí moji ruku a napřímí se na posteli. „Tohle nefunguje, Charlie.“

„Neboj, hned to napravíme,“ vábím ho a hladím ho po zádech.

„Nemluvím o svým péru,“ odsekne. „Mluvím o nás. Poslední dobou mi přijde, jako bych to dělal s krabicí.“

„Ty sis o našem sexuálním životě povídal se Steviem?“ syknu pohoršeně.

„O našem nulovým sexuálním životě.“ Natáhne se pro tričko. „Nechme to na jindy. Evidentně jsi hlavou někde jinde.“

„Bene,“ zakňourám mu do ucha, „promiň. Příště, jo? Nechám tě zabořit mi obličej do prsou a dělat vlny, jak to máš rád… i když to hrozně lechtá.“

Přikývne, přetáhne přes sebe deku a otočí se ke stěně.

Alespoň si teď můžu jít zaplatit ty účty.

3

Charlie

„Díky, že jdeš se mnou, Cat.“

Díváme se do zrcadla a prohlížíme si naše dílo.

Mám na sobě černý top, který je na zádech vykrojený tak pekelně nízko, že si do něj nemůžu vzít podprsenku. Zkombinovala jsem ho s těsnými černými džíny, které mi obepínají zadek. Mám rudé rty, kouřové oční stíny a tmavě hnědé vlasy mi kaskádovitě spadají po zádech.

Sluší mi to a dobře to vím.

Takhle jsem se nevyfikla od doby, co jsme spolu s Benem začali chodit, a on to ani nemůže ocenit. Po tom dojičském fiasku jsem ho nemohla požádat, aby šel se mnou. Potřebujeme trochu času to zpracovat.

„Úplná femme fatale.“ Stevie za námi hvízdne. „Vy se ale umíte hodit do gala, slečno Kaneová.“

„Díky,“ odpovím zdráhavě. Stevieho na komplimenty moc neužije, takže si toho musím vážit.

„Ale je mi líto toho chudáka, kterej tě bude dneska balit,“ pokračuje, „až zjistí, že mu ho nebudeš umět pořádně vyhonit.“

A je to tady.

Prudce se otočím a zpražím ho pohledem. „Já to náhodou umím! Můžeš se prosím tě přestat bavit s Benem? Vždyť ani nejste kámoši. Máš být můj kamarád, ne jeho.“

Cat zalapá po dechu. „Stevie! Nebuď na Charlie tak přísný. Ben jí má sám říct, jak to chce, a ne se jít vykecávat za tebou. Jak se má Charlie jinak zlepšit?“

„Můžete toho nechat?“ zasyčím. „To není ten důvod, proč máme problémy.“

Oba s úsměvem pokývají hlavou.

„Honím tak skvěle, že bych si za to mohla nechat platit!“ zakřičím na ně. Co si to dovolují.

Hrabu se v kabelce a hledám mobil. Tristan mi poslal adresu dnešní party. Nepochybně to bude jeden z těch nejsnobštějších barů v Londýně.

Je sobota večer a můj starší bratr Tristan slaví čtyřicátiny. Někdy mě napadá, jestli ho v porodnici nevyměnili. Jeho skuteční rodiče jsou nejspíš politici, šlechta nebo držitelé Nobelovy ceny, ale on byl omylem vychován v klanu Kaneových.

To by vysvětlovalo, jak se stal nejen jedním z nejlepších právníků v Londýně, ale i společníkem v prestižní právnické firmě. V mém věku už byl těžce za vodou. Díky mediálně sledovaným mezinárodním případům se z něj stala menší celebrita a idol.

Má dům se směrovacím číslem W8, což je jedna z nejdražších adres v Londýně, rekreační domy ve čtyřech dalších zemích, a jestli je pravda, co se povídá, tak i ženu na každý den v týdnu. Zastupovat klienty před Mezinárodním trestním soudem je evidentně sexy.

To jsem vědět nemusela.

Ale důvod, proč jsem si dnes večer dala tak záležet, nejsou Tristanovy čtyřicátiny.

A nemůžou ani za to, proč se mi tak svírá žaludek.

Ne, za to může Tristanův nejlepší kamarád.

Danny Walker. Finanční a technologický magnát, multimilionář a příčina mého pádu.

Tristanova pravá ruka. Seznámili se na vysoké, oba bez peněz, ale s velkou touhou po úspěchu, a společně se stali strůjci svého štěstí.

Zbohatli vlastním přičiněním, což je jedna z věcí, které je spojují. Pro ženy jsou díky tomu o to přitažlivější. Mají v sobě drsnost chlapů z dělnického prostředí, kteří se vyšvihli. Julie říká, že vypadají jako zosobněný sex.

Nexus Infinitum Group je nejrychleji rostoucí IT firma v Evropě, která se rozmáhá i v Asii a USA.

Podnikové plánování, účetnictví, prodej, dodavatelské řetězce, content management – není to sice ten nejvíc sexy software, jaký si umíte představit, ale Danny Walker vlastní majoritní podíl, díky čemuž je bohatý a mocný. A to už sexy je.

Jeho agresivní styl podnikání mu vysloužil pravidelné titulky v novinách a trapné přezdívky typu „Danny Drsňák“ nebo „Danny Drtič“. Na sociálních sítích koluje moje oblíbená: „Vošoust Walker“.

Společenské události s Dannym Walkerem mě naplňují hrůzou. Pramení to z doby, kdy jsem se jako dvacetiletá zúčastnila jednoho z Tristanových večírků, kde jsem se zlila pod obraz. Tristan naivně pozval mě i Cat. Obě jsme začaly popíjet cider už ve vlaku, abychom se dostaly do nálady.

Té noci jsem se dopustila fatální chyby v úsudku a Dannyho pokus o konverzaci si vyložila jako flirtování.

Když se mě zeptal, co chci dělat po vysoké, instinkt mě ponoukl sednout si mu na klín, obejmout ho nohama a rajtovat na něm o sto šest.

Mé vzpomínky jsou sice mlhavé, ale pamatuju si, že mě rázně odmítl. Tahle část noci se mi do paměti vryla natrvalo.

Vzpomínám si, že na mě vyštěkl, ať z něj slezu, jako bych byla jen pitomá a bezvýznamná mladá káča. Což nebylo tak daleko od pravdy.

Ráno jsem se probrala napůl visící z gauče v Tristanově bytě, zatímco na mě Tristan řval. Po Dannym nebylo ani vidu ani slechu.

Myslet si, že by Danny Walker mohl mít zájem o mě, byla ta nejnaivnější chyba, jakou jsem kdy udělala.

Můžu z toho vinit jedině chlast a také to, že jsem tehdy poprvé ochutnala ústřice. Házela jsem je do sebe a vůbec si neuvědomovala, že jsem z nich nadržená jako šimpanz bonobo.

Vlastně za to může Tristan, který ty ústřice servíroval.

Danny se na mě od té doby sotva usmál, ale to nevadí, protože já i po osmi letech zrudnu, kdykoli se na něj podívám.

Dodnes sotva chápu, o čem mluví. Když s Tristanem probírá IPO a další zkratky a termíny, musím si je nenápadně googlit. IPO mimochodem znamená první veřejnou nabídku akcií.

Mé přispění do konverzace spočívá v repetitivním kývání hlavou jako holub.

„Tak kde se to koná?“ Cat mi nakoukne přes rameno. „V Kensingtonu? Pití je zadarmo, viď?“

„Jak jinak.“ Obrátím oči v sloup. „Tristan se vždycky plácne přes kapsu.“

„Tak si dáme ještě skleničku na cestu, abych se nestyděla vmísit mezi ty kravaťáky.“

„OK, ale jen jednu,“ řeknu přísně. „Víš, že ti stačí málo. Nebudu tě celý večer podpírat.“

Ze sklenky vína pro každou se plynule stane prázdná lahev.

Po flašce vína jsem mnohem sofistikovanější a štíhlejší, pomyslím si, když na sebe před odchodem mrknu do zrcadla.

Když za deset minut sedíme v taxíku, dochází mi, že vyžahnout celou lahev byla chyba.

Veliká.

Obří.

Cat je špatná spolujezdkyně i za střízliva, natož když do sebe naleje litr vína z večerky.

Taxikář má očividně s podobnými pasažéry zkušenost, protože na nás ze zadní strany jeho sedadla výhružně civí nápis „pobliješ, zaplatíš“.

Cat už po pár minutách začnou lézt oči z důlků. Vidím, jak rychle polyká. Na nohy mi tiše přistanou zvratky.

S hrůzou se podívám na nápis a pak na své nohy. Trochu to schytalo i Catino sedadlo, takže nemůžeme požádat řidiče, aby zastavil – hned by to uviděl a nahlásil škodu na policii. Byla bych spoluviník. Naštěstí si zatím ničeho nevšiml.

„Blij potichu,“ zašeptám.

Uznávám, že jí to fakt jde, navzdory tomu, jak divoce se jí u toho třesou ramena. Pod nohama se nám rozlije žlutá louže a já se jen modlím, aby se taxikář neotočil.

Plácám pitomosti, které nevyžadují odpověď od Cat, abych zamaskovala zvuky dávení.

Cestou kolem Hyde Parku naštěstí ustanou.

Zastavíme před zatraceně okázalým barem. Venku zahlédnu pár Tristanových přátel.

„Už jsi skončila?“ procedím skrz zuby.

Třesou se jí rty, ale neodpoví. Agresivně otevře dveře a málem vrazí do projíždějícího auta.

„Do prdele, Cat!“ syknu, když vylézám ven.

„Moc mě to mrzí, pane!“ omluvím se řidiči a okénkem mu podám pár dvacetilibrových bankovek na úklid.

Cat vyběhne za mnou na chodník a otevře pusu, z níž vypustí to nejnechutnější, nejhlasitější a nejurážlivější krknutí, jaké jsem kdy v životě slyšela.

Šokovaně si zakryju pusu.

Tristanovi přátelé vmžiku ztichnou a podívají se na nás.

„Ježíši, Cat,“ zavrčím na ni, „ty tedy umíš přitáhnout pozornost.“

„Promiň,“ zaúpí vyděšeně. „Nemohla jsem to zadržet.“

„Už je to všechno?“ vyštěknu.

Pokorně přikývne. „Teď to mám za sebou.“

„Už nikdy víc,“ zamumlám. Přehodnocuju svoji volbu společnice.

Cat ignoruje Tristanovy přátele, kteří na nás pořád civí, podívá se k baru a pomalu hvízdne. „Tak vzhůru na šampáňo.“

Bar je tak prestižní, jak si umíte představit. U vchodu stojí dvě krásné hostesky se seznamem hostů, jejichž hlavním smyslem života je vyvolat ve mně pocit, že si nezasloužím vejít. Obklopují je čtyři vyhazovači, kteří si nás podezřívavě prohlíží.

Vypadá to jako jeden z těch soukromých klubů, kde je Tristan členem. Nejspíš si ho na dnešní večer celý pronajal.

Když se pokusíme sejít po schodech, největší vyhazovač nám rukou zatarasí cestu. „Je mi líto, ale máme tu klientelu s určitou úrovní. Takovou, která nekrká hned u dveří.“

„Tohle je večírek mého bratra,“ odpovím a snažím se působit důstojně. „Já jsem Charlie. Bratr za tohle místo zaplatil celé jmění, takže nás pusťte dovnitř.“

Jedna z krasavic prolétne seznam a vrhne na nás zklamaný pohled.

„Fajn,“ odsekne. „Ale hlídejte si ji,“ ukáže znechuceně na Cat.

Cat našpulí pusu. „Já náhodou učím na velice prestižní škole v Highgate.“

Vyhazovač zakroutí hlavou. „Slečno, i kdybyste učila v Buckinghamským paláci, znám dělníky s lepším vychováním.“

Na to nemám co říct.

„Pojď už.“ Pomůžu jí na posledním schodu a krasavice č. 2 nás neochotně provede sametovými závěsy do ráje londýnské smetánky.

Tristanovy večírky jsou vždycky reklama na sex. Tenhle není výjimkou. Je tu hotový zvěřinec krásných lidí, kteří se topí v outfitech luxusních značek, srkají dekadentní koktejly a povídají si o tom, jaké to je být bohatý a úspěšný.

Je pravda, co se říká – peníze přitahují krásu. Těžko určit, kdo je hezký od přírody a kdo si pomohl plastikou. Uznejte, jaká je šance, že ze stovky žen má každá velká prsa a plné rty k tomu?

Muži v padnoucích oblecích a předražených doplňcích na tom nejsou o nic hůř. Všemi těmi hodinkami, manžetovými knoflíčky a čímkoli dalším, co dá najevo, kolik mají na účtu, se vzájemně předhánějí, kdo má větší péro.

Pití zdarma teče proudem. Hned u dveří nám podají bellini. Každý stůl je posetý lahvemi šampaňského Moët a vodky Belvedere. Musím dohlédnout na Cat.

Tristanovy večírky by mohly být zábava, kdyby nebylo dvou pravidelných hostů – Dannyho Walkera a naší irské matky. Tristan je vzorný syn a matku zve na každou narozeninovou oslavu. Je to milé i trapné zároveň. Nechce, aby se cítila odstrčeně.

Tristan si na tom dává záležet od doby, kdy nás táta zostudil tím, že zdrhl do Irska za jinou ženou a nám tady nechal jen hromadu dluhů. Máma musela poprvé v životě řešit, jak zaplatit účty i hypotéku. Byla na ní spáchána křivda a do dnešního dne nesmíme v její přítomnosti toho cizoložníka ani zmínit.

Jsme s ním částečně v kontaktu – pár přání k narozeninám, opilých vánočních telefonátů a v Tristanově případě i proseb o půjčku, která nikdy nebude vrácena.

Koutkem oka se podívám do rohu, kde vidím dokonalé ingredience budoucího trapasu. Tristan, Danny, jejich kamarád Jack Knight a nevinně vyhlížející blonďatá sexbomba si povídají s mámou.

Máma se vystrojila jako na svatbu v devadesátých letech. Objemné háro, objemné ramenní vycpávky a pusa, která jede stovkou za hodinu.

Danny poslouchá a nevnímá ženy, jež kolem něj krouží a můžou se přerazit, aby si jich všiml.

Kretén.

Sexy až hanba a jdu z něj do kolen, ale pořád kretén.

Se sto třiadevadesáti centimetry je vyšší a svalnatější než ostatní přítomní, dokonce i než Tristan, který je hned po něm. Mohutné bicepsy má založené na široké hrudi, bílá košile se mu napíná přes svaly a silné nohy zaujímají mužný postoj. Je to hotový Adonis, úplný opak toho, jak by měl technologický magnát vypadat. Husté černé vlasy, ostře řezaná brada, římský nos, do nějž bych ho nejradši praštila, a svůdně plné rty.

Copak jsem tehdy měla šanci?

Takový zachmuřený, nesnesitelný zmrd – a tolik krásy na něm přišlo nazmar.

Cat vedle mě viditelně jihne. „Tolik testosteronu v jedné místnosti by mělo být nelegální. Jak máme jako ženy fungovat, když je tady taková přehlídka svalů? S Tristanem, Dannym a Jackem bych klidně dělala náplň v sendviči.“

Přimhouřím na ni oči. „Mého bratra ze svých nechutných představ vynech.“

„Ale musíš uznat, že jsou prostě tak mužní,“ rozplývá se. „Praví chlapi. A nemají jen pěkný tvářičky, ještě k tomu se topí v penězích. Proč nemáme takové štěstí my?“

Obrátím oči v sloup. „To nebude štěstím, Cat.“

„Moje práce je asi spíš poslání než kariéra,“ zamyslí se mučednicky. Začne něco psát na mobilu. „Danny Walker, generální ředitel a zakladatel technologického koncernu Nexus Infinitum Group, odhadovaný majetek jedna miliarda liber. V posledních letech proslul agresivními akvizicemi, jimiž se snaží získat monopol v britském technologickém průmyslu.“

Dloubnu ji do žeber. „Přestaň ho stalkovat na internetu, všude se to tu hemží Tristanovými kámoši!“

Cat si mě nevšímá. „Dál je to zajímavější. Soudní spor mezi Dannym Walkerem a jeho bývalým zaměstnancem Samem Lyndenem konečně dospěl k závěru. Bylo potvrzeno, že Sam Lynden obdržel značnou finanční částku poté, co pana Walkera obvinil z fyzického napadení.“

Cat se nad tím úplně rozplývá. „Má výbušnou povahu. Nebezpečnou.“ Klikne na fotky. „Wow. A taky měl spoustu fakt sexy holek.“

Vyrvu jí mobil z ruky.

„Charlie! Tady!“ Okamžitě ten hlas poznám a syknu. Máma si nás všimla a zběsile na nás mává.

Tristan se rozzáří a gestem nás zve k sobě. Plaše na něj zamávám.

Očima se střetnu s Dannym, právě když něco říká Jackovi. Naráz přestane mluvit.

Bože, ty oči.

Žaludek mi v břiše skáče přemety. Ty hnědé, pronikavé oči se do mě vpíjí. Změří si mou postavu a pak se ustálí na mé tváři.

Obočí se mu stáhne do hluboké vrásky, jako by ho pouhý pohled na mě zklamal. Kde vzal tu schopnost vyvolat ve mně pocit nedostatečnosti?

„Charlie!“ Máma křičí a divoce mává rukama. Několik lidí se na ni překvapeně otočí.

„Jo!“ procedím koutkem úst. Co to ta ženská vyvádí? Jasně ji vidím, ale ona přesto dělá takový povyk.

„Tak jdeme na to,“ šeptnu Cat, která se nenechá dvakrát pobízet.

„Ahoj.“ Věnuju celé skupině nucený úsměv a dám pusu Tristanovi. „Všechno nejlepší, starouši.“

Obejme mě.

„Ahoj, mami.“

Máma se nakloní a dá mi na obě tváře předstíraný polibek, jak to na těchto večírcích dělá každému.

Jack, nejcharismatičtější z Tristanovy trojky, mě také obejme. „Úchvatná Charlie, tebe je vždycky radost vidět.“

Tristan do něj šťouchne a Jack po mně střelí takovým úsměvem, že mi to málem roztaví kalhoty. „Chovej se slušně, Jacku. Je to moje sestra. Totální zákaz.“

Koutkem oka pohlédnu na Dannyho a zjistím, že mě ostražitě pozoruje. Jako bych ho mohla něčím nakazit. Udeří mě záplava vzpomínek.

Sedím mu na klíně a objímám ho nohama.

„Danny,“ pozdravím ho přiškrceně.

„Charlie,“ odpoví svým skotským chraplákem. Ztuhne, jako by zvažoval, jestli mě má také obejmout.

Ten hlas. Proč při jeho zvuku pokaždé myslím na sex? Stačí, aby vyslovil mé jméno, a hned mi vstávají chloupky na šíji.

Nechci, aby na mě takhle působil. Určitě mám nějakou duševní nemoc. Poruchu Vzrušují-Mě-Zmrdi, kvůli které mám zájem jedině o chlapy, co mě ignorují.

Třu se mu o stehno.

Přestaň!

Zpátky do přítomnosti.

„Cat už znáte.“ Otočím se na ni a vidím, že se kření jako jelito a pohupuje se, jak to dělává, když je nervózní.

„Ahojky,“ vypískne.

Tristan si odkašle a vrhne významný pohled na Dannyho, který si podrážděně prohrábne vlasy.

„Charlie, Cat, tohle je Jen.“ Tristan položí dlaň na záda té blonďaté krásky.

Má dlouhé vlasy rovné jako hřebíky, je hubená jak tyčka a na hrudníku se jí skví dva melouny. Přesně taková, jaké má můj bratr v oblibě.

„Ahoj, Jen,“ usměju se na ni.

„Ahoj, Charlie a Cat.“ Jen se nakloní, aby nás mohla políbit na tvář. „Konečně poznávám mladší sestřičku!“

Ztuhnu. Nejsem její mladší sestřička. Může být tak maximálně o pět let starší než já, takže nemá nárok pasovat se do role nevlastní matky.

„Jen je právnička a specializuje se na lidská práva,“ oznámí máma, která Jen zjevně fandí.

„Nerada se tím chlubím, ale ano, jsem nejmladší advokátka lidských práv v Londýně.“ Přelétne nás pohledem a zakmitá řasami. Když se dočká pochvalného mručení, spokojeně pokračuje. „Čím se živíš ty, Charlie?“

„IT podpora.“ Na rtech mám přilepený falešný úsměv. Je mi jasné, že se ptá jen proto, že na podělanou nejmladší advokátku lidských práv v Londýně to nikdy mít nebude.

„To je úžasné.“ Spráskne ruce, jako bych jí právě sdělila, že umím operovat srdce. „Zkuste to vypnout a zapnout!“

„K vašim službám.“

Spíš k pláči.

„Ajťáci v naší firmě nestojí za nic,“ dodá zbytečně. „Ale ty jsi určitě mnohem lepší.“ Dívá se na mě, jako by tomu ani za mák nevěřila.

Probodnu ji očima. „Jasně.“

Položí svou opečovávanou ruku na Dannyho biceps. „ Danny by ti mohl najít práci v Nexusu! Určitě tam bude něco, co bys mohla dělat.“

„Ne, to není třeba, nic nehledám,“ odpovím rychle. Danny je napjatý. Ani za nic se nebudu prosit o práci takového vydřidušského, skrz naskrz prohnilého parchanta.

Kromě toho hanebného incidentu, kdy jsem se ho pokusila přefiknout, je tu ještě do očí bijící fakt, že by mě do Nexusu nikdy nevzal. Nejsem zrovna jejich kalibr.

Musím z toho tématu nějak vybruslit. „Když si tady procházíme životopisy, Cat učí dramatickou výchovu v Highgate.“

„Přesně tak,“ prohlásí Cat a významně se zadívá na Tristana. „Má práce je spíš poslání než kariéra.“

„To je milé. Já v Highgate bydlím,“ řekne Jen. „Mám tam malý mezonet. Koupila jsem ho před pár lety. Zahrada je malá, ale je v ní altánek, kde můžu pracovat, a z balkonu mám pěkný výhled na vřesoviště.“

Poslouchám, jak o domu, který musel stál miliony liber, mluví jako o roztomilé chaloupce. „To zní opravdu… malebně.“

„Charlie a Cat si užívají svobodný život v Kentish Townu.“ Tristanovi pobaveně zajiskří oči. „Jsou to pařmenky. I když na moje party už chodíte jen z donucení.“

To proto, že jsem se ti pokusila ojet nejlepšího kámoše.

„Kentish Town?“ Jen se na mě podívá, jako by mě pustili z vězení s nejvyšší ostrahou. „Asi se tam dá koupit byt levněji, když se ta čtvrť teprve vzmáhá!“

„Jsme v nájmu,“ zamumlám.

Ona má hypotéku, a co mám já? Myši.

„Charlie ví, že jí pomůžu, až si bude chtít něco koupit,“ vloží se do toho rychle Tristan, aby si ostatní snad nemysleli, že je škrt, který nechává svou ubohou sestru žít ve špíně.

„Ne,“ odmítnu ho rychle. Stydím se, že jsem takový případ. „Až si budu chtít koupit byt, udělám to sama.“

O tomhle se tady rozhodně nechci bavit. Tristan mi věčně nabízí peníze.

„Jak dlouho se s Tristanem vídáte?“ zeptám se Jen zdvořile. Ta holka se mi nelíbí, takže doufám, že jim to dlouho nevydrží. S Tristanem to tak naštěstí bývá. Tipuju, že s Jen budu muset být zadobře maximálně tři měsíce.

„Ale ne,“ zasměje se. „Já se vídám s tímhle krasavcem.“ Zapíchne prst Dannymu do žeber.

Danny nejistě přešlápne a zaboří ruce hluboko do kapes kalhot. Celou dobu je zticha.

Sevře se mi žaludek a přinutím se k radostnému výrazu.

„Ne, Charlie, tohle ne. Nemám zájem,“ řekne a odstrčí mě od sebe.

Takže tohle je Dannyho typ.

Pravý opak mě. Úspěšná, žensky a nevinně působící blondýna.

„Kde máš Bena?“ vyzvídá Tristan.

„Mezi Benem a Charlie to trochu skřípe. Možná bude brzy zase k mání,“ oznámí máma. „Jako obvykle.“

„Mami!“ Vrhnu na ni zděšený pohled a muži zamumlají pár útěšných slov.

„Ale ne, chudinko,“ zavrní Jen a hladí přitom Dannyho po paži. „Chlapci, nemáte pro Charlie nějaké milé kamarády?“

„Ne,“ odpoví Danny zbytečně rychle.

Naše oči se střetnou a ty jeho jsou hodně temné. Takže já nejsem dost dobrá ani pro jeho kamarády?

„Charlie měla před Benem spoustu mužů,“ přispěchá Cat se sdělením, které mi má podle ní pomoct. „Nemá problém je přilákat.“ Nemáš zač, usměje se na mě.

Tristan vyprskne whisky.

Tváře mi zrudnou až k uším.

„S našimi úchylnými kamarády si Charlie vyrazí jen přes mou mrtvolu.“ Tristan se směje, ale všichni slyšíme, že to myslí vážně. „Ani omylem. Budou si hezky hledět svýho. Už teď jsem viděl, jak se na tebe pár z nich dívá.“

„Mně se Ben líbí,“ prohlásí máma truchlivě. „Je na čase, abys ty kluky přestala střídat.“

Obrátím oči v sloup. „Tak si s ním vyraž sama.“

Všichni se smějí. Haha. Charliin milostný život je k popukání.

„A co práce, ségra?“ šťouchne do mě Tristan. „Už ti konečně přidali?“

Všichni se ke mně zvědavě nakloní a já jsem v pokušení zalhat.

„Ne.“ Hluboce si povzdechnu. „Můj šéf je blbec.“

„Ty se ale opravdu snažíš,“ kývne na mě Cat v druhém pokusu mě zachránit. „Vzpomínáš, jak sis v předchozí práci chodila dávat šlofíka na záchod a pořád se házela marod? To v téhle práci neděláš.“

„To bylo dávno,“ zavrčím. Po dnešní noci přihlásím Cat do Guinnessovy knihy rekordů jako tu nejhorší společnici na světě. „Ta práce byla nudná.“

Jen se dotkne mé ruky. „Žádné strachy, Charlie, kdybys někdy potřebovala poradit s kariérou, ráda ti pomůžu.“

Začíná to ve mně vřít. „Díky, Jen. Vypadá to, že ty bys mi mohla poradit se vším.“

Šlehnu očima po Dannym, který na mě zamračeně civí.

„Támhle je ta holka, co krká jako prase,“ zahlásí někdo za mnou.

Prokristapána.

Jen šokovaně otevře pusu.

„Omluvte nás.“ Popadnu Cat, to krkající prase, za paži, a na všechny vrhnu ten nejzářivější úsměv, jakého jsem schopna. „Jdeme si dát něco na bar.“

4

Charlie

Držet se od mámy a Dannyho co nejdál se mi daří zhruba hodinu. S Cat jsme se schovaly ve skupině investičních bankéřů. Ochutnáváme ty nejexotičtější koktejly, jaké tu mají, k velké radosti našich přátel finančníků.

Mají tu „Bacon Me Angry“, koktejl z vodky, v níž se louhoval tuk ze slaniny, „Butternut Old Fashioned“, nápoj ze slazené a kořeněné máslové dýně rozmíchané v bourbonu, i vyloženě nechutný „Bloody Tampon“ z whisky, tequily, vodky a brusinkového džusu pro barevný nádech falešné menstruace.

Zkrátka nic, co by měl kdy kdo pít, ale právě proto si za to účtují dvojnásobek. Což vlastně nevadí, protože všechno je na Tristana. Člověk musí vědět, kdy být dáma a kdy socka, a já rozhodně nehodlám platit dvaadvacet liber za bourbon s máslovou dýní, když mi za zády krouží máma.

Tristan měl pravdu – mezi jeho přáteli se najde dost úchyláků. Bankéři sice nejsou můj šálek čaje, ale aspoň mi zvednou sebevědomí, které Jen pošramotila tím svým pasivně agresivním stíráním.

„Budeš zpívat, Charlie,“ ozve se za mnou mámin hlas. „Omluvte nás, pánové.“

Otočím se a vidím, jak odstrkuje bankéře lokty. Je celá rudá po všech těch sherry. Vlastní matka mi odhání chlapy.

Tristan se šourá za ní a v očích mu pobaveně jiskří.

Zděšeně otevřu pusu. „Cože? Ne! Tohle není vhodný místo na muziku z rodný hroudy. Jsme v Kensingtonu, proboha.“

„Je to tradice, ségra,“ kření se Tristan. „Schválně jsem zařídil, aby tu byla kytara.“

„Tristane!“ zakvílím. „Proč mi to děláš? Nejsme na žádným zasraným pohřbu!“

„Pozor na pusu, Charlie!“ napomene mě máma. „A nech už toho. Máš moc krásný hlas. Jen kvůli němu chodím na tyhle akcičky.“

Přimhouřím oči. „Chodíš na ně kvůli sherry zdarma, mami. Tristane, prosím.“ Vrhnu na něj zoufalý pohled a prosebně sepnu ruce. „Jestli ke mně chováš sebemenší špetku lásky, zarazíš tu sněhovou kouli, než se z ní stane lavina.“

Pokrčí rameny, jako by se už nedalo nic dělat. Jako by s tím neměl nic společného – nic kromě toho, že doručil nástroj, který to umožní.

Plácnu ho do hrudi.

„Hej!“ Mne si místo, kam jsem ho praštila. „Mně se tvůj zpěv náhodou líbí. Navíc mamka by mi jinak nedala pokoj.“

Jemu se to mluví, ale ostatní hosté asi nebudou nadšení, že jim naruším zábavu. Na čtyřicáté první narozeniny už mu možná nikdo nepřijde.

Vzhlédnu ke smyslně nasvícenému pódiu a trhnu sebou. Je dělané na soul, jazz nebo burlesku, ne na nějaké irské fidlování.

„Zpívat na pohřbu tetičky Mo je jedna věc. To zvládnu. Ale zpívat irské lidovky v exkluzivním klubu, to už je něco jiného!“ Vzhlédnu ke stropu a tiše zaskučím. „Bože, za co mě trestáš?“

Tristan nadzdvihne obočí. „Nemusíš to tak dramatizovat. A pojď, kapela čeká.“

„Charlie?“ zavolá máma.

„Co?“ Prudce se otočím a zpražím ji pohledem. „Už jsem to vzdala, ženská. Jednu písničku.“

Stáhne rty do tenké čárky. „Než vylezeš na pódium, možná si obleč podprsenku.“

Grrrr. Zavrčím a nasupeně pochoduju pryč, přičemž málem vrazím do Dannyho Walkera.

Ukročí stranou a zatváří se pobaveně. „Zlom vaz,“ popřeje mi tím svým hlubokým, drsným hlasem, který mi bere dech.

Zabručím a zamířím na jeviště.

Už nemám čas to řešit. Kapela mě zve nahoru a představuje do mikrofonu.

Vkročím na jeviště a cítím, jak rudnu až k uším. Kroky k mikrofonu jsou vždycky ty nejhorší.

„Dík, že to vezmeš za nás,“ zakření se. „Jsou tvoji.“

Potvora.