Tomáš Dušek

Projekt Pandora

A JINÉ POVÍDKY

1. Projekt Pandora

1.1 Prolog

V roce 2018 zachytilo několik stanic na Zemi podezřelé vysílání. O to podezřelejší, že nepocházelo ze Země. Po vzájemných kontrolách mezi státy a ujišťování, že ony nic nezákonného nedělají, se s překvapením zjistilo, že vysílání pochází z družice, která nepatří žádnému z pozemských států. Nebudeme čtenáře dlouho napínat.

Ano. Družice byla mimozemská.

Nadšení mezi vědci rychle ochladlo, když zjistili, že mimozemská družice nevysílá pozdravnou zprávu na Zem, ale odesílá podivnou zprávu o Zemi, a to někam daleko, hluboko do vesmíru.

Po počátečním nadšení tedy na Zemi zavládlo hluboké znepokojení. Proč se nás nesnaží kontaktovat? Proč nás jen zkoumají?

Přirozená lidská podezřívavost se zde naplno projevila, a rychle umlčela i těch pár odpůrců, kteří celkem rozumně argumentovali tím, že pokud bychom někam vyslali družici, tak první zprávy o neznámém světě pošleme sami sobě.

Na mimozemskou družici bylo pro jistotu uvaleno informační embargo. Ze Země byla vyslána raketa s posádkou, která družici odchytila a v tichosti s ní přistála v nějaké poušti. Poté družice zmizela v tajné laboratoři a na věc se pomalu zapomínalo.

Většina z těch, kteří se v tom nějak angažovali, dostala tučné peníze a bylo jim vysvětleno, že ta věc byl nešťastný pozůstatek z doby studené války a s mimozemšťany má společného to samé, co má společné… (doplňte si sami).

Družice byla tedy v tichosti otevřena a prozkoumávána. Netrvalo dlouho a vědcům se podařilo zjistit odkud je, a co na Zemi pohledává.

První zjištění bylo docela jednoduché. Družice pochází od Tau Ceti, hvězdy vzdálené od Země 11,9 světelných let. Tedy docela blízké. Druhé zjištění bylo komplikovanější a nepříjemné. Čím více pronikali vědci do zákoutí umělé inteligence družice, tím více se hromadily vrásky na jejich moudrých čelech. Znepokojení se měnilo ve strach a strach se změnil v hrůzu.

Družice posílala veškeré dostupné informace o Zemi, vypočítávala sílu paprsku gama záření, který bude potřeba vyslat, aby byl zničen veškerý život na Zemi, ale i za jak dlouho bude sterilní Země připravena na kolonizaci. Vědci s těmito a později s dalšími zprávami předstoupili před vedení Země. Rokovalo se dlouho. V naprostém utajení.

A když rokování ustalo, dospělo se k těmto závěrům:

1) Nemáme žádnou možnost přežít.

2) Máme možnost se pomstít.

A tak vznikl projekt Pandora.

1.2

T4221 sledoval západ slunce. Stál na prostorné terase, nechával dopadat poslední sluneční paprsky na své tělo a s úžasem pozoroval, jak se slunce pomalu noří za obzor. Byl to rituál, který takto sledoval už stovky let a nikdy ho za ta léta neomrzel.

Když vše ustalo a sluneční kotouč zmizel za obzorem, T4221 se otočil a pomalu došel k okraji regeneračního centra. Zamyšleně se posadil na jeho okraj a přemýšlel.

Pocit. Už několik dní měl zvláštní předtuchu. Zvláštní pocit.

Zvláštní pocit, jaký už dlouho nezažil. Pomalu ten pocit zkoumal a probíral ze všech stran. Hledal nit, aby mohl zjistit, odkud pocit pochází. Tápal v minulosti a snažil se dohledat příčinu.

Nic.

Jen pocit, že něco není v pořádku. Sílící, a zase odcházející, když začal myslet na něco jiného.

Pocit z pocitu.

Vzal si z replikátoru několik kousků potravy, a aniž by je zvlhčil, zamyšleně je pojídal.

Ten pocit. Stálý a nutkavý. Ne, nebyl tak intenzivní, jako za Velké války. Ne tak jasný, ne tak čistý. Tichý a znepokojivý.

V místnosti se stmívalo. Strop se pomalu rozjasňoval tak, aby majitel místnosti mohl dál nerušeně pracovat. T4221 se rozhodl. Ráno musí ten pocit řešit. Byla to jeho práce. Byl přeci Tušitel.

Se znepokojivým pocitem ulehl do regeneračního centra a uvolnil se, zatímco centrum se plnilo regenerační tekutinou, která jeho tělo čistila a omlazovala.

Tak jako už tisíce let.

Ráno T4221 vstal z regeneračního centra a znovu se soustředil.

Pocit, předtucha byla stále na místě. O malinko slabší, ale stále dost silná na to, aby z ní byl znepokojen. Znovu zkusil identifikovat její původ a znovu selhal.

Přivolal si vozidlo a rychle se vydal přeplněnou ulicí na jediné místo, odkud mohl dostat pomoc. Sledoval okolí a snažil se stále něco najít. Něco, čeho by se mohl chytit.

Davy běžných spoluobyvatel plnily rozlehlé ulice. Tisíce jedinců užívaly jedoucí chodníky, nastupovaly do vlaků jedoucích na magnetických polštářích, které je dopravovaly na jejich pracovní místa. Práce, odpočinek ve společném regeneračním centru, a zase práce. Veškerá náplň jejich života.

T4221 své spoluobčany zamyšleně pozoroval. V jeho očích splývali v jednotnou masu. Přesto by v nich dokázal díky své výjimečnosti odhalit rušivé elementy. Zdroj svého zvláštního pocitu.

Ale nic. Dav ve městě neměl s jeho předtuchou nic do činění. T4221 přestal sledovat okolí a dál se pohroužil do svého pocitu.

Jeho ornitoptéra se rychle proplétala městem. Jiné dopravní prostředky, dokonce i prostředky ochrany, se jí vyhýbaly a pouštěly ji před sebe. Byl T4221, měl na Novém světě nejnižší číslo.

Což z něj teoreticky činilo vládce Nového světa. Bohužel, opravdu jen teoreticky.

Budova Ochrany byla v centru města. Nejvyšší, nejnepřehlédnutelnější. Nejosamělejší.

Když vystupoval, pečlivě se rozhlížel a čekal. Pokud by pocit zmizel, vrátil by se.

Ale pocit nezmizel.

Tři členové Ochrany před budovou na něj zaměřili pozornost, ale sklopili své zbraně, když si všimli znaků na jeho čele. Prošel okolo nich. Ani jeden z nich mu neprojevil úctu.

Letmo si zkontroloval znaky na jejich čelech. Byli narození na Novém světě.

Ale to je rozhodně neomlouvalo, naopak. Trochu ho to rozladilo a pocit hořkosti přehlušil předtuchu.

Rychle se uvolnil a zbavil se nepříjemného pocitu. Tady a teď si nesmí dovolit udělat chybu.

Prošel vstupem do budovy. U dalšího vchodu stál vyšší důstojník. Jeho číslo bylo vysoké, přesto byl ještě ze Starého světa.

„Tušitel 4221.“ Představil se, i když znaky na čele musely důstojníka informovat o tom, co je zač. „Chci mluvit se sobě rovným,“ požádal důstojníka.

Důstojník přemýšlel. T4221 bylo nejnižší číslo, takže T4221 neměl sobě rovného. Ani Architekt neměl tak nízké číslo. Přesto ale byl Tušitel 4221 na nižší hierarchii, i když jeho číslo bylo nejnižší na Novém světě.

„Ochránce 699878 vás se vší úctou přijme.“ Důstojník se lehce uklonil T4221.

T4221 rychle zapátral v paměti. O699878 bylo asi jedno z nejnižších čísel mezi Ochránci. V mezích možností Nového světa to byl ten správný člen Ochrany, se kterým se mohl setkat.

„Život věčný tobě a tvému rodu,“ pozdravil O699878 T4221.

„Tisíce potomků tobě a tvým dětem,“ odpověděl T4221 na pozdrav.

„Proč?“