5 Second Rule

Copyright © 2017 by Mel Robbins

Translation © Marcela Petrželová

ISBN 978-80-284-1283-8

TOHLE JE PRAVDIVÝ PŘÍBĚH

PRAVIDLA 5 VTEŘIN

CO toto pravidlo je, PROČ funguje a JAK ho lidé na celém světě používají, aby v pěti vteřinách dokázali změnit svůj život.

•  Události popisované v této knize jsou skutečné.

•  Žádná jména nebyla pozměněna.

•  Všechny posty na sociálních médiích v této knize jsou skutečné.

Nemůžu se dočkat, až se s vámi o tuto knihu podělím a budu moci sledovat, jak v sobě odkrýváte sílu.

5… 4… 3… 2… 1… TEĎ!

S láskou Vaše Mel

ČÁST 1

PRAVIDLO PĚTI VTEŘIN

KAPITOLA JEDNA

PĚT VTEŘIN, KTERÉ ZMĚNÍ VÁŠ ŽIVOT

 POKUD HLEDÁTE ČLOVĚKA,
KTERÝ ZMĚNÍ VÁŠ ŽIVOT,
PODÍVEJTE SE DO ZRCADLA

Právě se dozvíte něco mimořádného – svůj život můžete změnit jen za pět vteřin. To vypadá jako nějaký podfuk, že? Ale není. Je to věda. Dokážu vám to. Svůj život měníte každým svým rozhodnutím, které trvá pět vteřin. Je to vlastně jediný způsob, jak se můžete změnit.

Tohle je pravdivý příběh pravidla pěti vteřin: dozvíte se, v čem toto pravidlo spočívá, proč funguje a jak přetvořilo život lidí na celém světě. Dá se mu snadno naučit a jeho dopad je nesmírný. Skrývá v sobě tajemství, jak změnit všechno. Jakmile se toto pravidlo naučíte, můžete ho začít okamžitě používat. Každý den vám bude pomáhat žít, milovat, pracovat a mluvit s větší jistotou a odvahou. Stačí ho jednou použít, a bude tady pro vás, kdykoli ho budete potřebovat.

Pravidlo pěti vteřin jsem vytvořila v době, kdy se mi v životě všechno hroutilo. A tím myslím opravdu všechno: v rozkladu bylo manželství, finanční situace, kariéra i sebevědomí. Moje problémy se zdály tak velké, že mě každé ráno stálo nesmírné úsilí vůbec vstát z postele. Tak vlastně pravidlo vzniklo – vymyslela jsem ho, aby mi pomohlo překonat zlozvyk posunovat na budíku čas buzení.

Když jsem pravidlo před sedmi lety použila poprvé, přišlo mi to hloupé. Vůbec jsem netušila, že jsem vytvořila mocnou metakognitivní techniku, která v mém životě změní naprosto vše, mou práci i to, jak vnímám sama sebe.

Je až neuvěřitelné, co se mi stalo od chvíle, kdy jsem pravidlo pěti vteřin a sílu bleskového rozhodnutí objevila. Nejen že jsem se probudila – já jsem zatřásla celým svým životem. Použila jsem tento nástroj, abych nad vším převzala kontrolu a zlepšila to, od svého sebevědomí po finanční zajištění, od manželství po kariéru a od své výkonnosti k rodičovství. Neproplacené šeky jsem vyměnila za sedmiciferný stav na kontě v bance a hádky s manželem za oslavu dvaceti let od naší svatby. Zbavila jsem se vlastní úzkosti, vybudovala a prodala dvě malé firmy, nechala jsem se najmout do týmu v CNN a podle časopisu Success v současné době patřím mezi nejvíce vyhledávané řečníky na světě. Ještě nikdy jsem se necítila tak šťastná a svobodná. Ještě nikdy jsem tak intenzivně necítila, že mám vše pod kontrolou. Ničeho z toho bych bez tohoto pravidla nedosáhla.

Pravidlo pěti vteřin změnilo všechno…, naučilo mě totiž to, JAK se změnit.

Používáním tohoto pravidla jsem se naučila nepřemýšlet tolik o všem až do nejmenšího detailu, ale raději přistoupit k činu. Naučila jsem se lépe se sledovat a být víc přítomná a produktivnější. Díky tomuto pravidlu jsem o sobě přestala pochybovat a začala věřit v sebe i ve své nápady a schopnosti.

Také mi dodalo vnitřní sílu stát se lepším a šťastnějším člověkem, ovšem ne pro druhé, ale pro sebe.

Totéž může pravidlo pěti vteřin poskytnout i vám. Proto se už nemůžu dočkat, až se s vámi o něj podělím. V následujících několika kapitolách se dozvíte, jaký příběh za mým pravidlem stál, co toto pravidlo vlastně je, jak funguje a o jaké přesvědčivé důkazy se opírá. Zjistíte, jak pětivteřinová rozhodnutí a každodenní odvážné činy změní váš život. Nakonec se dozvíte, jak pravidlo pěti vteřin používat v kombinaci s nejnovějšími vědecky podloženými strategiemi, abyste se stali zdravějšími, šťastnějšími a výkonnějšími. Také se naučíte, jak si přestat dělat starosti, jak ovládnout úzkost, jak najít v životě smysl a jak porazit strach.

A to není všechno. Předložím vám důkazy. Hromadu důkazů. Celá tato kniha je napěchovaná posty ze sociálních médií a postřehy lidí z celého světa, kteří toto pravidlo používají a jimž se dějí v životě úžasné věci. Ano, toto pravidlo vám pomůže probudit se včas, ale také udělá něco mnohem pozoruhodnějšího – probudí ve vás vašeho vnitřního génia, vůdce, rockovou hvězdu, atleta, umělce a strůjce změn.

Jakmile si toto pravidlo osvojíte, nejspíš ho začnete používat, abyste se drželi svých cílů. Můžete ho použít, abyste se postrčili a vyrazili do fitka, i když „se vám nechce“, stejně jako to udělala Margaret.

Nebo můžete toto pravidlo využít, abyste měli větší vliv na svou práci. Tak s ním začal Mal – aby našel odvahu sejít se s šéfem a promluvit si o svém kariérním postupu (čehož se mnozí z nás tolik bojí). Díky pravidlu se k tomu nejen odhodlal, ale dokonce to pak šlo jako po másle:

Na tomto pravidle je jedinečné ještě něco – možná jsem ho vytvořila já, ale nejde tady jen o můj příběh. V této knize se setkáte s lidmi z celého světa, všech profesí a postavení. Používají ho, aby vzali svůj život do vlastních rukou. Jejich různorodé zkušenosti vám pomohou pochopit, jak je využití tohoto pravidla neomezené a v čem všem vám může být nesmírným přínosem.

Toto pravidlo můžete použít, abyste se stali výkonnějšími. Než pravidlo pěti vteřin objevila Laura, sepisovala si nekonečné seznamy úkolů a pak jen vymýšlela výmluvy, proč je nemůže splnit. Teď už v jejím životě není pro výmluvy místo – jen pro činy. Lauře se podařilo zvýšit svůj příjem o 4000 dolarů měsíčně, dokončila bakalářské studium a zvládla výstupy na několik hor. Další v pořadí je maraton.

Toto pravidlo můžete použít také k tomu, abyste vystoupili ze své komfortní zóny a vytvořili si více kontaktů. Ken ho například použil hned v den, kdy se o něm dozvěděl na národní konferenci Institutu projektového manažerství, a použil ho k tomu, aby se setkal s „vlivnými lidmi“. Matthew si díky němu troufl napsat si o práci snů a Alan se na turnaji PGA seznámil s „několika lidmi, které by jinak nepoznal“.

Pravidlo můžete využít i k tomu, abyste lépe sledovali své chování a ovládali emoce. Jenna ho jako máma používá, aby zůstala klidná a „neštěkala“ na děti. Také se jí hodí jako prodejní nástroj v její nové práci. Pomáhá jí přestat myslet na to, jak je „ponižující“ něco prodat, a dodává jí odvahu prostě začít prodávat.

Pravidlo pěti vteřin používají i pracovníci na vedoucích pozicích ve světově nejuznávanějších společnostech, aby svým manažerům pomáhali provádět změny, vést prodej, motivovat týmy a inovovat. Vezměte si Crystal z USAA – toto pravidlo používá celý její tým a výsledek je úchvatný: všichni poskočili na první místo.

Pravidlo pěti vteřin se dá velmi snadno naučit a je nesmírně důležité pro sebedůvěru manažerů, jak vidíme na příkladu Muze, který ho učí své týmy po celém světě.

Inspirací vám budou příběhy lidí, kteří našli odvahu přestat myslet a začít uvádět své nápady do praxe. Mark desítky let zvažoval, jestli začít s neziskovou hokejovou ligou pro děti z chudších čtvrtí. Pak pravidlo použil, aby konečně dostal ten nápad „ven z hlavy“ a „přeměnil ho v čin“. Teď mu bývalí olympionici a hráči NHL pomáhají pořádat tábory, semináře i vést ligu.

Pravidlo je mocným nástrojem také v boji se závislostmi a depresí. Bill se o pravidle pěti vteřin dozvěděl na stránkách sociální síti Reddit a byla to pro něj „správná zpráva, správné místo ve správnou dobu“. Začal používat „trik s odpočítáváním“, aby přestal pít, a funguje to „úžasně“! Své čtyřicáté narozeniny právě oslavil naprosto střízlivý.

Pravidlo vám dokonce může zachránit život. Nedávno se se mnou spojil kolega z práce a podělil se se mnou o velmi dojemný příběh. Když se s ženou rozešli, upadl do hluboké deprese. Došlo to tak daleko, že začal „přemýšlet o sebevraždě.“ Když mu bylo nejhůř, použil pravidlo, aby „to porazil a zavolal o pomoc“. Našel odvahu odpočítat 5 – 4 – 3 – 2 – 1, zavolal o pomoc a to mu zachránilo život.

Pravidlo používám už víc než sedm let, slýchám příběhy lidí z celého světa, a tak jsem si uvědomila, že každičký den čelíme okamžikům, které jsou obtížné, nejisté a děsivé. Náš život vyžaduje odvahu. A přesně tu vám pravidlo pomůže odhalit – odvahu, abyste se stali svým nejlepším já. Jak může jeden prostý nástroj fungovat v tolika důležitých ohledech?

Skvělá otázka. Pravidlo pěti vteřin funguje i u vás! Člověk má v sobě něco skvělého. I když je zrovna na dně, pořád to tam je. Díky pravidlu v sobě spatříte svou důležitost a najdete odvahu podle ní jednat.

Já osobně jsem pomocí pravidla pěti vteřin našla odvahu dělat věci, o kterých jsem roky jen přemýšlela, a hledala výmluvy, proč je nedělat. Teprve konáním jsem v sobě odemkla sílu, abych se stala člověkem, kterým jsem vždycky chtěla být. A jistotě, s jakou vystupuji v televizi, online a na jevišti, říkám „skutečná jistota“.

Skutečnou jistotu jsem si vybudovala tím, že jsem se naučila poctít své instinkty činem, abych je zhmotnila ve skutečném světě. Záměrně používám slovo „poctít“. Přesně to při používání pravidla děláte. Ctíte sami sebe. Bráníte své nápady. A při každém použití jste o krok blíž stát se člověkem, kterým máte opravdu být. Z někoho, kdo o svých nápadech jen přemýšlí, jsem se změnila v člověka, který se o ně dělí, jedná podle nich a vykonává je. Když budete pravidlo používat důsledně a ctít své instinkty činem, dojde u vás k naprosto stejné přeměně.

Marlowe zjistila, jak snadné je dojít používáním pravidla k osobní transformaci. Když se o pravidle pěti vteřin dozvěděla, přestala jen přemýšlet o tom, že se zapíše do kurzů, a skutečně to udělala. Vlastně to „chtěla udělat, ale neustále pro sebe jen hledala omluvy“.

Jak Marlowe píše: „Je naprosto neuvěřitelné a inspirativní, jak jdou věci snadno, jakmile člověku sepne v hlavě ta schopnost POSTRČIT SE.“

Má pravdu. Jakmile začnete pravidlo pěti vteřin používat, abyste se postrčili k činům, budete „paf“, jak je snadné činit pětivteřinová rozhodnutí, která všechno změní.

Jak jsem pravidlo ve svém životě používala víc a víc, uvědomila jsem si, že celý dlouhý den dělám spoustu malých rozhodnutí, která mě brzdí. V pěti vteřinách jsem se rozhodla zůstat potichu, počkat a neriskovat. Můj instinkt mi radil jednat, ale v pěti vteřinách ho má mysl ubila pochybnostmi, výmluvami, obavami a strachem. To já jsem byla ten problém a v pěti vteřinách jsem byla schopná postrčit se a stát se i řešením. Tajemství změny jsem měla celou tu dobu před sebou – pětivteřinová rozhodnutí.

Viděli jste někdy ten slavný úvodní proslov Davida Fostera Wallace na Kenyon College v roce 2005? Pokud ne, najděte si ho na Youtube, rozhodně za těch dvacet minut sledování stojí. Wallace si na něm stoupne k mikrofonu a začne vtípkem:

To si tak plavou dvě mladé rybky a najednou proti nim plave jiná, starší ryba, kývne na ně a řekne: „Ránko, chlapci, jaká je voda?“

Ty dvě rybky chvíli plavou dál, až se nakonec jedna z nich podívá na druhou a zeptá se: „Co je to sakra voda?“

Na videu se tomu obecenstvo směje a Wallace vysvětluje zápletku: „Nejzjevnější a nejdůležitější skutečnosti jsou často ty, které je nejtěžší spatřit a o nichž je nejtěžší mluvit.“

Pro mě osobně bylo nejtěžší uzřít a popsat samotnou podstatu změny. Vždycky mi vrtalo hlavou, proč je tak zatraceně těžké přimět se dělat věci, o kterých vím, že bych je dělat měla, abych se posunula v kariéře, obohatila své vztahy, byla zdravější a celkově si zlepšila život. Tím, že jsem pravidlo pěti vteřin objevila, dostala jsem odpověď za milion – změna se rovná odvaze, kterou každý den potřebujete, abyste svá pětivteřinová rozhodnutí mohli činit.

Jen jedno rozhodnutí vás dělí od úplně jiného života

V této knize se s vámi podělím o všechno, co jsem se dozvěděla o změně a síle každodenní odvahy. Bude se vám líbit, co se tu dočtete. Nejvíc si asi zamilujete tu část, která pojednává o tom, jak začít pravidlo používat, a která vás přiměje k tomu, že výsledky poznáte sami na sobě. Nejen že se probudíte a uvědomíte si, jak moc jste se drželi zpátky. Vy v sobě totiž probudíte sílu, která ve vás celou dobu dřímala.

Při čtení příběhů na těchto stránkách si možná uvědomíte, že jste pravidlo pěti vteřin už někdy použili. Ohlédněte se za svým životem a zkuste si vybavit některé z jeho nejdůležitějších okamžiků. Můžu vám zaručit, že životní rozhodnutí jste dělali čistě instinktivně. V pouhých pěti vteřinách jste udělali to, čemu já říkám „rozhodnutí od srdce“. Ignorovali jste své strachy a nechali jste za sebe mluvit odvahu a sebedůvěru. Pět vteřin odvahy, to je veškerý rozdíl.

Jen se zeptejte Catherine. Když se na teambuildingové akci výkonných pracovníků ve své firmě dozvěděla o pravidle pěti vteřin poprvé, uvědomila si, že ho použila při tom nejdůležitějším rozhodování ve svém životě – jen si to v té době neuvědomila. V roce 1990 byla její sestra Tracy zavražděna a Catherine se rozhodla pomoci jí. Tehdy pětivteřinové rozhodnutí změnilo nejen její život, ale i život druhých. Rozhodla se, že je sama vychová.

Moc se mi líbí, jak Catherine popisuje, že při rozhodování „hlava na všechno nestačí“ – když totiž jednáte na základě odvahy, mozek se do toho nemíchá. Nejdřív mluví srdce a my jen posloucháme. A pravidlo pěti vteřin vás naučí, jak na to.

Bude k tomu zapotřebí určitého úsilí, abyste odhalili sílu, která ve vás dřímá? Ano, bude. Ale jak o pár stránek dříve zmínila Marlowe, „je naprosto neuvěřitelné a inspirativní, jak jdou věci snadno“, když tak učiníte.

Pracovat na zlepšení svého života je snadné, dokážete to a je to práce, kterou chcete dělat – protože je to ta nejdůležitější práce, jakou tady máte. Musíte se naučit milovat sami sebe a věřit si dost na to, abyste přestali vyčkávat a naplno se pustili do všech kouzel, příležitostí a radosti, které vám váš život, práce a vztahy mohou nabídnout.

Nemůžu se dočkat, až uslyším, co se přihodilo vám, když jste pravidlo pěti vteřin začali používat. Ale to už trochu předbíhám. Než si začneme povídat o tom, v kolika různých ohledech můžete toto pravidlo používat, musíme se vrátit do roku 2009 a já vám musím vysvětlit, jak to celé začalo.

Odvaha

podstatné jméno

Schopnost dělat něco obtížného či děsivého.

Vystoupit ze své komfortní zóny.

Sdílet nápady, promluvit a ukázat, co v nás je.

Být neoblomní ve svých přesvědčeních a hodnotách.

A někdy… vstát z postele.

KAPITOLA DVA

JAK JSEM PRAVIDLO PĚTI VTEŘIN OBJEVILA

„ODVAHA SE NACHÁZÍ

NA TĚCH NEJMÉNĚ PRAVDĚPODOBNÝCH MÍSTECH.“

J. R. R. TOLKIEN

Celé to začalo v roce 2009. Bylo mi 41 let a potýkala jsem se se spoustou problémů týkajících se peněz, práce i manželství. Každé ráno jsem se probouzela ustrašená.

Cítili jste se tak někdy? To je to nejhorší, co se vám může stát. Budík zvoní a vám se vůbec nechce vstát a čelit dalšímu dni. Nebo celou noc nemůžete spát, jak vám starostmi ze všech těch problémů duní v hlavě.

Tak to jsem byla já. Celé měsíce jsem se cítila tak zavalená problémy, že jsem byla sotva schopná vstát z postele. Když budík v šest ráno zazvonil, jen jsem ležela a přemýšlela o dni, který mám před sebou. Přemýšlela jsem o zástavním právu na dům, o záporném stavu svého účtu, promarněné kariéře, o tom, jak moc nesnáším svého manžela…, a pak jsem posunula čas budíku. Ne jednou, ale znovu a znovu.

Ze začátku to nic moc neznamenalo, ale jak už to u špatných zvyků bývá, postupně se z toho stával stále větší problém, který zásadně ovlivňoval každý můj den. Když jsem konečně vstala, dětem už dávno ujel autobus do školy a já se zase cítila, že v životě selhávám. Většinu dne jsem byla unavená, všude jsem chodila pozdě a cítila jsem se totálně přetížená.

Ani nevím, jak to začalo – jen si pamatuji, že jsem se neustále cítila poražená. Moje profesionální dráha byla v troskách. Za posledních dvanáct let jsem práci i obor změnila tolikrát, že se u mě začala rozvíjet mnohočetná osobnost. Když jsem odpromovala na právnické fakultě, začala jsem pracovat jako veřejný obhájce pro Společnost právní pomoci v oblasti trestných činů v New York City. Pak jsem potkala svého manžela Chrise, vzali jsme se a přestěhovali do Bostonu, aby se tam mohl věnovat svému studiu MBA. V Bostonu jsem pracovala „od nevidím do nevidím“ pro jednu obrovskou právnickou firmu a bylo mi bídně.

Když se narodila naše dcera, využila jsem mateřskou dovolenou, abych se poohlédla po nové práci, a zakotvila jsem v bostonské start-upové společnosti. Během těch let jsem pracovala na několika technicky zaměřených start-upech. Bylo to zábavné a hodně jsem se toho naučila, ale nikdy mi nepřišlo, že by pro mě technika byla tou správnou kariérou.

Najala jsem si kouče, aby mi pomohl přijít na to, „co se svým životem dělat“. Tak jsem vlastně začala chtít být taky koučkou. Jako spousta lidí jsem tedy přes den pracovala, doma se pak věnovala dětem a po nocích studovala, abych získala potřebný certifikát. Nakonec jsem mohla začít koučovat v oblasti podnikání. Hrozně mě to bavilo a nejspíš bych se tomu věnovala doteď, kdyby mi do života nevstoupila média.

Moje kariéra v médiích začala čirou náhodou: časopis Inc. vydal článek zmiňující, jak koučuji podnikatele, přečetl si ho někdo ze CNBC a zavolal mi. Tenhle telefonát vedl ke spoustě setkání. Po měsících zkoušek a prověřování společnost ABC se mnou podepsala „uměleckou smlouvu“ a já jsem dostala svůj program v rádiu Sirius, kam mi mohli volat posluchači.

Zní to možná skvěle, ale nebylo. Bylo pro mě velkým překvapením, že s tímto typem smlouvy nedostanete zaplaceno skoro nic – a ani v rádiu to nebylo nijak valné. Ve skutečnosti jsem byla matka tří dětí, která neustále jezdila do New Yorku a zpátky, přespávala na pohovkách u přátel ve městě, koučovala klienty, snažila se to celé utáhnout a příliš se spoléhala na přátele a rodinu, abych to vůbec dala dohromady s péčí o děti. Dělala jsem všechno možné, abych to celé nějak udržela v chodu.

Média mě takhle léta odírala z kůže, až jsem pak konečně dostala svou „velkou příležitost“. Měla jsem uvádět reality show pro TV kanál Fox. Představovala jsem si, jak jako mávnutím kouzelného proutku vyřeším všechny naše finanční problémy a stanu se televizní hvězdou. Dobrý vtip. Natočili jsme pár epizod pořadu s názvem Někdo musí pryč, když ho pak najednou stáhli a odložili na neurčito. Z ničeho nic se moje kariéra v médiích dostala do slepé uličky. Dostala jsem zaplaceno, jen když jsme točili. Ocitla jsem se v situaci, kdy jsem byla nezaměstnaná a na deset měsíců svázaná smlouvou, která mi zakazovala vzít v médiích jakoukoli jinou práci.

Tou dobou už Chris dokončil studium MBA a se svým nejlepším kamarádem otevřeli v Bostonu restauraci a prodávali v ní výbornou pizzu s tenkou kůrčičkou. Ze začátku šlo všechno skvěle. Vybrali si dobrou lokalitu, společnost vyhrála cenu Best of Boston i několik regionálních ocenění a jejich pizza byla prostě fantastická. Otevřeli tedy druhou restauraci a jeden velký potravinářský řetězec je přesvědčil, aby se pustili i do velkoobchodního provozu. Zvenčí to vypadalo, že jejich podnikání jen vzkvétá. V účetnictví to už ale tak slavné nebylo a začalo to skřípat. Rozrostli se příliš rychle. Druhá restaurace byla fiasko a velkoobchod potřeboval ke svému růstu víc peněz. Nabralo to takový spád, až to bylo děsivé.

Jako spousta malých rodinných podniků i my jsme do této restaurace nasypali vlastní kapitál i životní úspory a ty nám teď mizely před očima. Nezůstaly nám žádné rezervy a peníze na provoz domácnosti byly prakticky vyčerpané. Týdny ubíhaly a Chris nedostával zaplaceno. Domů nám začaly chodit upomínky.

Já jsem byla bez práce, Chris se s podnikáním dost potýkal a finanční tlak narůstal. Nejhorší bylo, že nás právníci obesílali děsivými dopisy skoro denně a účtenky nás bombardovaly ze všech stran. Vymahači dluhů volali tak neúnavně, že jsme odpojili telefon. Můj táta nám poslal peníze na pokrytí hypotéky a ve mně to vyvolalo zároveň vděk i stud.

Navenek jsme se snažili vypadat, že se nic neděje, protože do restaurace investovala spousta našich přátel i členů rodiny. To tlak na nás jenom zvětšovalo. Chris i jeho partner pracovali ve dne v noci, aby podnik zachránili. Já jsem se snažila zachovávat si tvář, ale uvnitř jsem byla zničená, bylo mi trapně a pořád jsem se bála. Kvůli finančním problémům jsme se odcizili. Já jsem dávala vinu restauraci, on zase vinil mě, že setrvávám v práci v médiích. Po pravdě to byla chyba nás obou.

Ať už váš život vypadá jakkoli mizerně, vždycky si ho můžete podělat ještě víc. Jako já. Začala jsem pít. Hodně. Žárlila jsem na kamarádky, které nemusely chodit do práce. Byla jsem kousavá, jízlivá a všechny jsem soudila. Naše problémy mi připadaly tak ohromné, že jsem sama sebe přesvědčila, že s nimi nemůžu nic dělat. Přitom jsem však na veřejnosti neustále předstírala, že je všechno v pohodě.

Když se ohlédnu zpět, bylo asi prostě jednodušší litovat se a dávat vinu Chrisovi a jeho zápolení s podnikáním než se podívat do zrcadla a dát se dohromady. Nejvýstižnější je napsat, že jsem se cítila „v pasti“. Chytila jsem se do pasti svého života a rozhodnutí, která jsem učinila. Byla jsem v pasti našich finančních problémů. A cítila jsem se v pasti i ve frustrujícím boji sama se sebou.

Věděla jsem, co bych měla dělat, abych věci zlepšila, ale nemohla jsem se k těm věcem přimět. Jednalo se o maličkosti: vstát včas, být milejší na Chrise, nechat si pomoci od přátel, méně pít a víc se o sebe starat. Ale vědět, co máte udělat, ještě ke změně nestačí.

Říkala jsem si, že si zacvičím, ale neudělala jsem to. Přemýšlela jsem, že zavolám kamarádce, ale nezavolala. Věděla jsem, že kdybych si zkusila najít práci v jiném oboru než v médiích, rozhodně by nám to pomohlo, ale nedokázala jsem se k tomu namotivovat. Necítila jsem se dost silná na koučování lidí, protože jsem se sama cítila jako naprostý zkrachovanec.

Mluvit na poradě

Zůstat pozitivní

Rozhodnout se

Zvednout ruku