Kočička Hamley
a první kouzla

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Sandra J. Paulová

Kočička Hamley a první kouzla – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

1.
TROCHA MAGIE

Černá kočička Hamley byla šťastné koťatko. Žila se svými sestřičkami Lilly a Lexi, maminkou, které všichni říkali kočičí mamka, a nejlepším kamarádem Lumpem. Ten kdysi býval toulavý kocour, ale dnes už bydlel s ostatními zvířaty v domě.

Hamley se kamarádila i s dalšími kocoury ze sousedství, kteří se jmenovali Fred a Lowie, a kočičkou jménem Sunan z vedlejšího domu.

Mezi její přátele patřili i psi Kamil a Kasper, což byli líní chlupáči, kteří skoro celý den prolenošili v pelíšku. Hamley se mezi ně často zavrtala a dala si s nimi šlofíka.

Nebo si s nimi zdřímla jedna z jejích sestřiček, či dokonce Lump, který se poslední dobou všem motal pod nohama.

Zvířata žila se svými lidskými společníky Jindřichem, Bětkou a Violkou, kteří se občas chovali opravdu zvláštně. Jindřich neustále prohlašoval, že kočky nemá rád, ale nebyla to pravda. Když se nikdo nedíval, mazlil se s nimi a dával jim pamlsky. On totiž jenom předstíral, že je to bručoun, ve skutečnosti měl srdce ze zlata.

Hamley milovala dobrodružství. Prožila už spoustu zajímavých zážitků a nejednou se ocitla i v pořádném maléru, do kterého se dostala vlastním přičiněním. Nikdy ji to však nezastavilo.

Hamley byla kouzelné kotě. Rozuměla člověčí řeči, kterou pak tlumočila svým kamarádům. Většinu roku se musela spokojit s tím, že lidi pouze poslouchá, ale ve výjimečné dny, jako byl Halloween nebo Vánoce, dokázala s určitými lidmi a čarovnými předměty mluvit. Tím byla všechna její dobrodružství ještě zábavnější.

Brzy měl opět nastat Halloween. Hamley už věděla, co to znamená. Zažije mimořádnou noc. Alespoň v to doufala. Jinak by ji čekal další nudný den.

Violka se přátelila s holčičkou, která se nastěhovala do vedlejšího domu. Jmenovala se Meizi a pocházela z Číny. Často si společně hrály. Jednoho chladného podzimního večera spolu seděly u televize a dívaly se na film o kouzlech. Hamley filmu moc nerozuměla, ale vystupoval v něm kluk jménem Harry, který byl čaroděj. Hamley ale věděla, co čarodějové a čarodějky dělají. Umí kouzlit a pomocí magie dokážou neuvěřitelné kousky.

Ten kluk chodil do kouzelnické školy pro děti, co měly stejně jako on magické schopnosti, a děly se jim legrační, ale i strašidelné příhody. Při kouzlení pronášeli zvláštní slova, která Hamley jakživa neslyšela. Došlo jí, že to jsou zaklínadla.

„Hm,“ zabručela Violka hned po skončení filmu. „Byl to sice hezký příběh, ale úplně vymyšlený. To u nás doma se dějí skutečná kouzla.“

„Vážně?“ podivila se Meizi. „Jak to? Ty umíš čarovat? Kouzla přece neexistují, nebo ano?“

„To víš, že existují, ty trdlo. A nemluvím o sobě, ale o Hamley. Rozumí tomu, co si povídáme. Ty sis toho nevšimla?“

Hamley prudce zvedla hlavu, protože Violka něco takového prohlásila vůbec poprvé. Lidé občas ze srandy říkávali, že to vypadá, jako by jim Hamley rozuměla, ale to byl přece jenom vtip. Jenomže Violka se na ni teď dívala, jako by to myslela naprosto vážně. Hamley netušila, co si počít.

„No, nevšimla…“ blekotala Meizi.

„Ale je to tak. Jsem si tím naprosto jistá. Nedávno se Hamley šla toulat ven. Často se stává, že se takhle sama ztratí. Několik hodin jsme ji nemohli najít, a nakonec se objevila v jednom zábavním parku, kde jsme ten den byli i my. Když ji našli a my si ji tam jeli vyzvednout, táta říkal, že nám Hamley rozumí. A když ji taťka o něco poprosí, vždycky ho poslechne.“

Meizi vybuchla smíchy.

„Ale Violko, kočky si přece dělají, co se jim zlíbí. Nevěřím tomu, že by nám rozuměly. To by bylo šílené, nemyslíš? Jsem si docela jistá, že znají svoje jména, ale nic víc.“

„Myslíš?“ pochybovala Violka.

„Ano, určitě. Kočka, která rozumí lidské řeči? To přece nemůže být pravda.“

„Proč by se ale jinak pouštěla do takových bláznivých výprav? Když jsme doma mluvili o narozeninovém dortu, šla do cukrárny. Když jsme si zajeli do zábavního parku, najednou se objevila i tam. Jak jinak to vysvětlíš?“

„Obyčejná náhoda. Prostě vás sledovala, to je všechno.“

Violka zaváhala a Hamley vyčkávala, co se bude dít dál. Moc se jí nelíbila představa, že by lidé věděli, jaká ve skutečnosti je. Kdyby to prasklo, přišla by o spoustu zábavy. Lidé by si před ní dávali pozor na pusu a ona by se od nich nedozvěděla nic zajímavého.

Meizi se opět vesele zasmála.

„Poslyš, kdyby byla Hamley opravdu kouzelná, musely bychom jí dát nové jméno. Co třeba Hamley Potter?“

Violka se rozhihňala tak, až se za břicho popadala. Hamley se však nesmála, protože jí ten žert nedocházel. Hamley Potter? To je ale nesmysl!

2.
KOSTÝM

V domě vládl shon. Bětka a Violka se chopily výzdoby, jak to ostatně dělávaly vždycky. Kočky to vůbec nechápaly, vždyť Vánoce byly ještě daleko. Pak si ale všimly, že Bětka s Violkou nevyndávají z krabic vánoční ozdoby, jako jsou stromeček nebo světýlka. Kdepak. Po celém domě rozvěšovaly strašidelné dekorace.

„Tohle jsem tu ještě neviděla,“ podotkla Lilly, která s očima navrch hlavy zírala na pavučiny a podivná zvířátka, která visela ze stěn.

„To jsou netopýři,“ tlumočila Hamley ostatním. „Viděli jste ta košťata? A dýně? Všechno to jsou ozdoby na Halloween. Violka včera požádala Bětku, jestli by nemohly vyzdobit dům. Ve škole to prý dělali taky.“

„Nám taky,“ reptaly Lilly a Lexi.

„Koledování? Co je to?“

Lump zívl.