Katy Cooper, Gigolo

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX, s. r. o., Holečkova 789/49, Praha 5, v Praze roku 2025. Vydání 1.

Vytiskla tiskárna HRG s.r.o. – Litomyšl

Cover design © Kateřina Štěpánková, GRAFIS – grafický servis, Druztová

© 2025 MEDIAPLEX, s. r. o.

© 2025 Katy Cooper

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak nakladatelství MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-53012-44-7

Print: ISBN 978-80-53012-45-4

Anotace

Emma, mladá recepční v salonu krásy, která si dala za cíl překonat panický strach ze sexu, a Travis, trenér v posilovně, který si přivydělává jako gigolo, spolu uzavřou obchodní dohodu.

Plán je jasný. Pomoci Emmě s traumatem, vyspat se spolu a pak si jít každý svou cestou.

Zní to jednoduše, že?

Jenže… co se stane, když se do sebe ti dva zamilují? A co když Emma nikdy nedokáže mít sex?

Gigolo

Katy Cooper

Pro všechny, kdo mají problém s intimitou.

Doufám, že najdete svého Travise.

1

EMMA

Než začneme. Na konci této knihy se nachází bonusová kapitola tohoto příběhu. Tak si ji nenechte ujít.

A nebo si ji stáhněte rovnou teď ZDE.

* * *

„Jaké bylo včerejší rande?“ spustí na mě Camila, sotva si naproti ní sednu v restauraci.

„Nic moc. Skončila jsem to s ním,“ zadívám se do nabídky obědového menu.

„Už zase?“ povzdechne si zklamaně.

„Moc tlačil na pilu.“

„Emmo, každej chlap bude chtít dřív či později sex,“ obdaruje mě mateřským pohledem, který by si mohla odpustit vzhledem k tomu, že je jenom o osm let starší než já a mně je dvacet čtyři.

„Já to beru, ale nemá si hrát na dobráka, který je ochotný počkat, když to není pravda!“ rozladěně odložím menu na stůl. „Na druhém rande jsem mu jasně řekla, že to chci brát pomalu a on, klidně, není problém, a pak se se mnou chtěl vyspat na třetím, čtvrtém i pátém rande! Na to prostě nemám nervy,“ vydechnu vyčerpaně.

„Měl by větší pochopení, kdybys mu řekla, co se ti stalo.“

„Nebudu o tom vyprávět každému na potkání. Nejsem padlá na hlavu,“ udělám všeříkající grimasu, „na tohle tomu člověku musím důvěřovat.“

„Jenže vybudovat důvěru chvíli trvá, a to jde dost těžko, když je hned odpálkuješ.“

„Odpálkuju jenom ty, kterým jde pouze o sex.“

„Což jsou všichni chlapi na planetě.“

„Doufám, že ne, jinak jsem nahraná.“

„To jsi, proto…“ naťuká něco do svého mobilu, „jsem ti teď poslala jeden kontakt.“

„Kdo je Travis?“ zeptám se nechápavě při pohledu na jeho telefonní číslo ve svém mobilu.

„Gigolo.“

„CO?!“ vytřeštím na ni oči. „Já si tu stěžuju, jak po mně chlapi chtějí jenom sex, a ty mi pošleš číslo na gigola?“

„Chápu, že to vypadá divně, ale potřebuješ mít sex s někým, komu můžeš věřit, a to Travisovi můžeš. Po rozvodu mi pomohl získat ztracené sebevědomí a pro tebe by mohl udělat to samé.“

„Vždycky jsem chtěla spát se stejným chlapem jako ty,“ utrousím sarkasticky.

„Alespoň to zvaž. A klidně si ho jdi nejdřív omrknout, než se k něčemu rozhodneš. Pracuje jako trenér v tom fitku u parku.“

„Trenér? Myslela jsem, že je gigolo.“

„To má jako vedlejšák.“

„Nejspíš v tom fitku hledá zákaznice,“ podotknu pohrdavě.

„Chtěla bych se s tebou přít, ale tak jsem ho vlastně poznala.“

„Promiň,“ zastydím se, protože se tu do ní v podstatě navážím.

„Nic se neděje, ale tohle je ten důvod, proč jsem ti o něm neřekla dřív. Jakmile totiž dojde na otázku sexu, tak jsi, mírně řečeno, na ránu.“

„Dobře, zvážím to,“ zadívám se opět na jeho číslo, „a jak ho poznám?“

„Snadno. Hledej černocha s nejkrásnějším úsměvem na světě.“

Druhý den jsem zašla do toho fitka. Ne, opravdu nemám v plánu platit si gigola, ale kdo by nebyl zvědavý na nejkrásnější úsměv na světě? Má to jen jeden malý háček. Ještě jsem tu neviděla chlapa, co by se smál. Všichni se u cvičení tváří děsně seriózně. Dokonce i při zatínání svalů před zrcadlem jsou smrtelně vážní. Tak nic… snaha byla. Ale když už jsem si zaplatila vstup, tak si alespoň zacvičím.

Vlezu si na běžecký pás, pomalu přidávám rychlost, když v tom uslyším smích skupinky lidí. Instinktivně se otočím jejich směrem a celá zamrznu. Což má jaksi za následek, že se mi zamotají nohy, spadnu a po pásu se svezu na zem. Seběhne se ke mně několik lidí, kteří zjišťují, jestli jsem v pořádku. Včetně Travise. Jo, stoprocentně vím, že je to on. Jeho úsměv má na svědomí, že teď ležím na zemi.

„Dobrý? Můžeš vstát?“ nabízí mi ruku, za kterou ho chytnu a nechám se vytáhnout na nohy.

„Jo, dobrý. Díky,“ s rozpaky si poupravím gumičku v hnědých vlasech, zatímco se hlouček lidí vrací ke svému cvičení.

„Ehm… tyhle pásy můžou být někdy zrádné. Když tak je tu stopka,“ ukáže na tlačítko, „a taky je tu bezpečnostní klíč, který si můžeš připnout k triku,“ přicvakne mi k tílku červenou šňůru, která vede k běžeckému pásu, „pokud se ten provázek moc natáhne, tak to pás automaticky vypne.“

„Já vím, jen jsem se nechala trochu rozptýlit,“ rozpačitě těkám pohledem.

„A čím?“ vykouzlí na mě ten svůj neodolatelný úsměv.

„Zahlédla jsem svého ex,“ vyhrknu první blbost, která mě napadne.

„Fakt? Mně přišlo, že ses dívala mým směrem.“

Jak se může tvářit samolibě, a přitom vypadat roztomile?

„Na chvilku jsem si tě s ním spletla,“ snažím se z toho vybruslit.

„Takže jsem tvůj typ?“ potěšeně se uculí.

„Ne… co… tak jsem to nemyslela,“ trapností se ošiju.

„Klid, jen si tě dobírám. Já jsem Travis.“

„Emma,“ potřesu mu nabízenou rukou.

„Těší mě, Emmo. Pracuju tu jako trenér, tak kdybys někdy měla zájem dostat do těla, tak se na mě obrať,“ dvojsmyslně na mě mrkne a odběhne za klientem, který si žádá jeho pozornost.

Jsem ve fitku už třetí den po sobě. Mohla bych si namlouvat, že je to kvůli kondičce, ale popravdě sem chodím okukovat Travise. Ten kluk má charisma na rozdávání. Nehledě na to, že je pekelně sexy. Je to sto osmdesát centimetrů vysoká hora svalů v čokoládovém balení. Taky mu může být nanejvýš šestadvacet, což mě mile překvapuje. Když mi o něm Camila vyprávěla, tak jsem si, nevím proč, myslela, že mu je přes třicet.

Možná to nakonec není tak blbej nápad najmout si gigola. S intimitou mám problém a normálním randěním to zřejmě nezměním. Navíc si můžu být jistá, že bude diskrétní. Pochybuju, že by si ve své pozici dovolil o svých klientkách veřejně s někým mluvit.

Natáhnu nohy na leg pressu a vyndám si z boční kapsy legín mobil, na kterém navolím Travisovo číslo a pak možnost napsat zprávu.

Ahoj, doporučila mi tě kamarádka Camila… měla bych zájem o tvé služby.

A odeslat.

„Ještě ses nepoučila, že se nemáš na strojích rozptylovat?“ objeví se u mě pobavený Travis.

„Co… ne, já…“ Kruci, totálně mě rozhodil!

„Promiň, na tohle musím odepsat. Hned se ti budu věnovat,“ začne ťukat do svého mobilu.

Sakra, sakra, sakra!

„Ne, to je dobrý, můžeš si to jít vyřídit…“ cinkla mi zpráva, „jinam,“ dodám přiškrceným hlasem.

Podívá se na můj telefon, pak na svůj, pak zase na můj a pak vzhlédne k mému stále více rudnoucímu obličeji. Dotkne se displeje a přiloží si mobil k uchu, vzápětí ten můj začne vyzvánět.

„Ha,“ vyhrkne překvapeně, „tohle jsem nečekal,“ zavěsí hovor, takže mi v ruce přestane hrát písnička od Taylor Swift. „Ale tak to můžeme domluvit rovnou. V té textovce jsem se tě ptal, jestli se dnes v šest můžeme sejít v tom bistru dole v ulici? Probereme podrobnosti.“

„Ehm… dobře,“ rozpaky skoro nejsem schopná mluvit.

„Fajn. Domluveno,“ s tím odejde.

Do bistra jsem přišla o půl hodiny dřív a dala si heřmánkový čaj. Doufala jsem, že mě zklidní, ale moje úzkost má zřejmě setkání s gigolem vysoko na svém žebříčku priorit, takže jsem doslova uzlíček nervů. Vůbec nevím, co čekat. A nejde jen o tu samotnou schůzku, ale i o Travise. Když si uvědomil, že jsem to já, kdo mu psal, zmizel mu úsměv z obličeje. Vypadalo to, že je zklamaný. Takže ho buďto nepřitahuju, nebo jsem u něj klesla, když jsem si najala gigola. Ani jedna varianta není zrovna nejlepší.

„Ahoj,“ sedne si Travis naproti mně.

„Ahoj.“

„Dobrý den, dáte si něco?“ objeví se u nás servírka.

„Ne, děkuju,“ slušně ji odmítne, proto se servírka opět vzdálí, „Emma, že?“ upře na mě Travis svoji pozornost.

„Ano.“

„Takže… Emmo, nevím, co všechno ti Camila řekla, ale funguje to zhruba takhle. Účtuju si pět set dolarů. Můžou být extra náklady, pokud si to budeš přát formou rande, kdy nejdřív půjdeme třeba na večeři nebo do kina. Sazba navíc je i v případě, že bys chtěla jít do hotelu, anebo měla, jak to říct kulantně,“ zamyšleně přemýšlí, „řekněme speciální požadavky.“

„Speciální požadavky?“ zopakuju nechápavě.

„Nějakou formu úchylky. Fetiš na nohy, BDSM…“

Zarazím ho zdviženou rukou. „Nic z toho nechci. Jde mi jen o normální obyčejný sex,“ objasním mu polohlasem, aby mě ostatní zákazníci neslyšeli.

„Většinou si mě ženy objednávají, protože si to chtějí okořenit, ale nemám nic proti. Jde o to, abys byla spokojená ty.“

„A co ty?“

„Co já?“ nechápavě nakrčí obočí.

„Hele, vím, že tu jde o obchodní transakci, ale nevypadáš z toho zrovna nadšeně,“ vysvětlím mu dotčeně.

„Ne, promiň, tak to není,“ výraz mu zjihne, „jen jsi mě tím zaskočila. Nepatříš totiž zrovna do mé obvyklé klientely a asi jsem to nevzal za správný konec. Omlouvám se.“

„Kdo je tvoje obvyklá klientela?“

„Většinou rozvedené ženy. Věk třicet plus.“

„Plus?“ vybízím ho, aby pokračoval.

„O věku ženy se nemluví,“ podotkne pobaveně.

„Tak jinak… máš nějaký věkový strop, za který bys nešel?“ zeptám se zvědavě.

„Devadesátnice mě moc neberou,“ řekne ve vtipu, takže mě rozesměje.

„Fajn, že máš svůj standard,“ rýpnu si do něj ze srandy.

„Hranice musí být,“ vykouzlí ten svůj dokonalý úsměv, „tak co myslíš? Dohodneme se?“

„Asi ano,“ přitakám, „a kdy to proběhne? Máš nějaký harmonogram? Jak dlouhá je čekací doba?“

„Ty jo, Emmo, ty mi dáváš,“ snaží se nesmát, „kolik žen myslíš, že obšťasňuju?“

„No to já právě nevím.“

„I když mám některé klientky, které se ke mně vracejí, tak se to děje spíš nárazově. Momentálně jsem ti plně k dispozici, takže pokud bys chtěla dnes, tak není problém.“

Dnes? Páni, takhle brzy jsem to nečekala! Ale zase… pokud to naplánuju dopředu, tak bych z toho určitě vycouvala. Znám se dost na to, abych věděla, že musím využít odvahy, dokud ji mám.

„Dobře,“ souhlasím.

„Dobře?“

„Dnešek je fajn.“

„Bezva. Chceš jít nejdřív na rande? Nebo to přeskočíme? Můžeme jít k tobě, anebo ke mně. Bydlím dva bloky odsud.“

Ztěžka polknu kvůli knedlíku v krku. Začíná to být reálné a moje úzkost nabírá na obrátkách. Kruci. Tím padá rande i můj byt, který je odsud vzdálený dvacet minut. Potřebuju to mít co nejdřív za sebou, takže řeknu: „Jdeme k tobě.“

Po cestě se Travis snaží o nezávaznou konverzaci, ale já mu dokážu odpovídat maximálně jednoslovně. Bojím se. Jen klid, Emmo, s tím jsi počítala, ale to neznamená, že to nezvládneš.

Zhluboka se nadechnu a vejdu do jeho bytu. Má to tu hezké. Malý obývák s kuchyňským koutem, u kterého jsou otevřené dveře do další místnosti. Ložnice. Při pohledu na tu velkou postel se mi zadrhl dech.

„Promiň mi ten bordel. Nečekal jsem návštěvu.“ Posbírá několik kusů oblečení z pohovky v obýváku, které následně odnese do koupelny. „Chceš něco k pití? Kafe, colu… a myslím, že tu mám i nějaké víno,“ zadívá se do lednice.

„To není potřeba. Díky.“

„Určitě?“ zkoumavě si mě prohlédne, protože se mi zlomil hlas.

„Možná trochu vody,“ přitakám nakonec, „děkuju.“ Vděčně si od něj vezmu sklenici vody, jejíž polovinu obsahu vypiju na ex.

„Všechno v pohodě?“

„Jasně,“ s předstíraným úsměvem položím sklenici na barový pult.

„Jestli sis to rozmyslela, tak stačí říct. O nic nejde.“

„Ne, to je dobrý. Nerozmyslela jsem si to,“ vydoluju ze sebe věrohodnější úsměv.

„Je v pořádku, že jsi nervózní,“ hřbetem ruky mě pohladí po tváři, „popravdě jsem z tebe taky trochu nesvůj.“

„Jo, jasně,“ řeknu sarkasticky, ale červenám se z toho ve tvářích.

„Doopravdy. Moc se mi líbíš,“ skloní se k polibku. Je to jemné, nikam nespěchá, ale moje srdce bije jako o závod, a bohužel ne ze vzrušení. Je to nastupující panika. Kruci, musím se uklidnit. No tak, o nic přece nejde. To zvládnu. Travis je hodný a milý. Určitě neudělá nic, co bych si nepřála.

To mi říká ta rozumná část mozku. Naneštěstí mám ještě jednu, která převezme kontrolu, když mě pažemi obejme okolo pasu a přitáhne k sobě.

„Ne!“ rukama ho od sebe odstrčím celá rozklepaná.

„Emmo, jsi v pořádku?“ dívá se na mě s obavami.

„Promiň, já tohle nezvládnu,“ se slzami na krajíčku uteču z jeho bytu.

2

TRAVIS

Co se, sakra, stalo? Chápu, že byla nervózní, ale vystřelila odsud jak z nějakýho animáku. Ještě tu po ní zůstal obrys v prachu.

Konsternovaně zavřu vchodové dveře a promnu si frustrovaně obličej. Posral jsem to. Sice nevím jak, ale stoprocentně jsem něco posral. Možná měla pocit, že se mi nelíbí. Třeba jsem byl v tom bistru příliš formální a odtažitý. Ubezpečil jsem ji, že mě přitahuje, když mě s tím konfrontovala, ale nemusela mi to věřit. Což je pěkná blbost. Líbila se mi od první chvíle, co jsem ji uviděl, a v tom byl přesně ten problém. Chtěl jsem ji pozvat na rande. Jenže zrovna když jsem se k tomu chystal, tak si mě najala jako gigola. To byla vyloženě ledová sprcha. Ne proto, že bych se za to styděl, ale proto, že tím padla jakákoliv šance na normální vztah. Holky totiž s gigolem zrovna dvakrát chodit nechtějí. Samozřejmě svůj vedlejšák nikde neroztrubuju a když bych s někým začal randit, tak bych toho nechal, ale stejně pochybuju, že by s tím nějaká holka neměla problém, pokud by o tom věděla. Obzvlášť tahle. Ta měla osypky sotva jsem se jí dotknul. Možná proto utekla? Představila si, s kolika ženskýma jsem spal, a to ji vyděsilo? Ne, to mi přijde nepravděpodobný. Sice byla nesvá z toho, že by měla využít mých služeb, ale žádný odpor vůči mně jsem necítil.

Neměl bych jí alespoň napsat, jestli je v pořádku? Ne. Radši se budu držet dál, třeba jen zpanikařila a ozve se mi sama.

„Co je s tebou? Jsi nějak mimo,“ strčí do mě loktem Daryl, aby si získal moji pozornost.

„Co? Sorry, moc jsem nespal,“ rozhlédnu se po poloprázdném fitku. Kéž by někdo přišel a chtěl pomoc s tréninkem, takhle akorát v jednom kuse myslím na Emmu a k tomu ještě musím poslouchat debilního Daryla. Aspiruje na kulturistu, takže je tu pečenej vařenej, a k tomu si děsně rád povídá. Nebo lépe řečeno komentuje každou ženskou, která tu je. Leze mi to na nervy.

„Fakt jo? Která je ta šťastná, co ti v noci nedala spát?“ nemravně zakroutí boky.

„Tvoje babička. Děsně se jí to líbilo,“ odpovím nevzrušeně.

„Hele, vím, že jsi na starší, ale babičky? Vážně?“

Další problém plynoucí z jeho neustálé přítomnosti spočívá v tom, že mě několikrát viděl, jak dávám telefonní číslo postarším ženám. Nepodezřívá mě, že mi za to platí. Jen mě má prostě za gerontofila.

„No jo, ty jsou nejlepší. Obzvlášť, když si vyndají zuby. To je teprve něco.“

Můžu vás ubezpečit, že jsem nikdy nebyl se ženou, která by byla natolik stará, že by už neměla vlastní zuby, jen mi je prostě u prdele, co si o mě zrovna Daryl myslí.

„Vole, vykašli se na babičky a jdi támhle do Mony,“ kývne hlavou k holce v upnutém sportovním oblečení, která dělá výpady, „říkám ti, ta holka je fakt něco! Je děsně ohebná a kuřbu zvládá na jedničku.“

„Ne, díky. Holky s nízkým sebevědomím nejsou nic pro mě.“ Nechápavě stáhne obočí. „Musí mít nízký sebevědomí, když si začala s tebou,“ objasním mu polopatě.

„Ha, ha, děsně vtipný,“ dobíravě do mě drkne ramenem, „nech si to projít hlavou. Když tak se za tebe přimluvím,“ s nemravným výrazem ve tváři odejde cvičit tricepsy.

Od toho fiaska s Emmou na ni stále myslím. Něco mi na tom pořád nesedí. Ta její reakce byla totiž příliš přehnaná, aby šlo jenom o nějakou prkotinu. Byla v tom čirá panika. Trochu mi to připomnělo pubertu, když jsem já ani ta holka neměli moc zkušeností a všechno bylo takové rozpačité a vyjukané… Ale Emma je dost stará na to, aby byla panna. Nebo ne? Že bych se mýlil? Smysl by to koneckonců dávalo. Proč by na sebe jinak nenechala sáhnout… v tom mi to došlo.

DO HAJZLU!

3

EMMA

Asi nemusím říkat, že jsem se totálně zhroutila. Chtělo to láhev vína a dva dny, abych se z té depky dostala. Moje terapeutka by mě zrovna nepochválila, obzvlášť za zmíněné víno, ale dřív by mi trvalo se z toho vyhrabat minimálně týden, takže to beru jako pokrok.

Kromě smutku a sebelítosti jsem se také potýkala s pocitem provinilosti vůči Travisovi, proto jsem další den zašla do fitka.

„Zdravím,“ oslovím mladou holku na recepci, „mohla bych tu tohle nechat pro Travise?“ podám jí bílou obálku.

Nechci se s ním vidět, jen mu to vynahradit.

„Jistě, a nemám vám ho zavolat?“

„Ne, to nebude…“

„Jé, támhle zrovna jde! Travisi, můžeš sem na moment?!“

Sakra.

„Emmo?“

„Tady slečna ti něco přinesla,“ přisune k němu horlivá recepční po pultu obálku.

Nakoukne dovnitř a zjistí, že je tam pět set dolarů a lísteček se vzkazem – Promiň, Emma.

„Pojď se mnou,“ rukou na mých bedrech mě Travis instruuje ke dveřím s nápisem Jen pro zaměstnance.

„Nevím, co přesně jsem čekala, ale kuchyňka to nebyla,“ překvapeně se rozhlédnu po malé místnosti s lednicí, kávovarem a několika stoly se židlemi.

„I my máme pauzy na oběd,“ odpoví myšlenkami jinde, „tohle si vezmi zpátky,“ vrátí mi obálku i s celým jejím obsahem, „nic nebylo, takže mi nic nedlužíš.“

„Chtěla jsem se ti tím omluvit,“ dívám se na zem, protože se mu nedokážu podívat do očí.

„Nemáš se mi za co omlouvat. Spíš ti dlužím omluvu já.“

To mě přimělo na něj překvapeně vzhlédnout: „Ty? Proč?“

„Zjevně jsem to podělal.“

„Ne, Travisi, ty za to nemůžeš. To jen…“ zaseknu se uprostřed věty, „nech to být, ano? Není to tvoje vina.“

„Víš, přemýšlel jsem nad tím a napadly mě dvě možnosti toho, co se stalo. První je, že jsi panna a dostala jsi strach.“

„Nejsem panna.“

„Kruci, doufal jsem, že jsi,“ rozladěně si promne obličej, „protože ta druhá možnost se mi vůbec nelíbí,“ podívá se na mě zlomeně. Uhnu pohledem, abych rozehnala blížící se slzy. „Byla ta zkušenost jenom blbá, nebo to byla ta nejhorší varianta?“

„Ta nejhorší varianta.“

Ani jeden z nás nechce říct nahlas slovo znásilnění. On z ohleduplnosti a já bych se nejspíš rozbrečela ve velkém, místo těch pár slz, které mi unikly.

„Chci ti pomoc, pokud o to ještě stojíš?“ Nejistě přikývnu. „Dobře, potřebuju si to promyslet. Můžeme se sejít zítra ve čtyři zase v tom bistru?“ Opět pouze přikývnu. „Fajn, tak jsme domluveni.“

Na druhý den je to Travis, kdo je v bistru první.

„Ahoj,“ přisednu si naproti němu do boxu.

„Ahoj, už jsem ti objednal čaj, snad to nevadí,“ poukáže na hrnek s horkou vodou.

„Jsi všímavý,“ rozbalím obal od heřmánkového čaje a vložím sáček do vody. Popravdě jsem dnes kupodivu celkem v klidu, takže bych si ho nejspíš nedala, ale stejně je to od něj hezké.

„Mám světlé chvilky,“ potěšeně se usměje.

„Jaký jsi měl den?“ snažím se na to jít zlehka.

„Měl jsem volno, takže jsem měl dost času přemýšlet o tvojí situaci.“

Pá, pá, nezávazná konverzace, jdeme rovnou k věci.

„A co jsi vykoumal?“

„Že byla blbost to vzít takhle zhurta.“ Zaraženě na něj zamrkám. „Neříkám, že jsi blbá, nebo tak něco,“ uvede na pravou míru, „jen nechápu, proč jsi zvolila tak radikální přístup?“

„Protože normální přístup nefunguje. Pokaždé, když s někým randím, tak chce hned sex. Začne na mě tlačit a já ho v panice odkopnu. Už mě to štve, proto jsem si myslela, že když to vezmu do vlastních rukou a bude to za mých podmínek, tak to zvládnu překonat. Bohužel jsem se spletla.“

„Myslím, že se shodneme, že bude lepší to vzít pomalu a už mě i napadlo, jak bychom mohli postupovat, ale chtěl bych se tě ještě zeptat na jednu věc,“ dramaticky se odmlčí, „potřebuju vědět, jak moc je to zlé? Vadí ti i jen letmé doteky nebo tělesná blízkost?“

„To ne. Stalo se to před pár lety, takže jsem na tom díky terapii už líp. Zvládnu jít v noci domů sama, nebo být o samotě s mužem, aniž bych měla strach, že mi ublíží. Dokonce jsem dospěla do bodu, kdy stojím o to najít si partnera, ale jakmile přijde na otázku sexu, tak jde všechno do kopru.“

„To rád slyším. Jsem rád, že se ti daří, a taky by tím pádem mohl můj plán fungovat.“

„Co navrhuješ?“

„Pro začátek bys mohla chodit každý den ke mně do fitka. Budeme tam spolu mezi lidmi, postupně se budeme seznamovat, budovat důvěru a k tomu přidávat postupně doteky, rande a pak, až budeš připravená, tak i sex.“

„Je to od tebe hezký, Travisi, ale já dělám recepční v salonu krásy. Nemůžu si dovolit ti tolik platit.“

„Taky nechci, abys mi za tohle platila. Já si účtuju jenom určitý druh intimity, a to zatím není na pořadu dne. Jediný, o co bych tě požádal, je, aby sis koupila ve fitku členství. Pak se ti tam budu moct věnovat, aniž by mělo vedení připomínky.“

„A co když se k sexu nedostaneme? Vyjdeš z toho naprázdno.“

„Nemyslím si, že se to stane, ale pokud jen přece, tak mi pak můžeš koupit zmrzku jako bolestné,“ pobaveně se usměje.

„Fakt? Můžu tě odbýt nanukem?“ rýpnu si do něj ze srandy.

„Ani náhodou! Jedině Häagen-Dazs, bejby.“

„Máš to mít.“

Jak jsme se domluvili, tak se také stalo. Koupila jsem si členství a druhý den po práci zašla do fitka.

„Ahoj, Em.“

„Ahoj, Travisi.“

„Nejdřív se dvacet minut zahřej, než začneme s tréninkem.“

Stoupnu si na běžecký pás, kam mě instruuje. „Jo, a jen pro jistotu,“ připne mi bezpečnostní klíč k tílku s posměšným výrazem ve tváři, „hned jsem u tebe,“ spiklenecky na mě mrkne a odejde za nějakým chlapem posilujícím opodál.

Přesně za dvacet minut je zpět.

„Zahřátá?“

„Ano,“ slezu z pásu.

„Dnes jsi nespadla. Lepšíš se.“

„Budeš mi to připomínat ještě dlouho?“

„Jo, to budu,“ vyhrkne se smíchem.

„Tak to dík,“ na oko dotčeně do něj lehce strčím.

„Nemáš vůbec zač,“ škodolibě se zazubí, „chceš se při tréninku zaměřit na nějakou určitou oblast?“

„Možná ruce a taky zadek,“ sotva to dopovím, automaticky se mi na něj podívá. „Co?“ zareaguju na jeho zaujatý výraz.

„Nic, jen že ten podle mě vylepšit nepotřebuje, ale klidně se na něj můžeme zaměřit. Beze všeho.“

„Jsi děsnej!“ pokárám ho rudá rozpaky.

„Je hezký, jak snadno se červenáš.“

„Nejsem zvyklá na komplimenty,“ přiznám zranitelně.

„To taky napravíme,“ řekne mi polohlasem a povzbudivě mrkne, „ale teď ty ruce. Uděláš tuhle pozici a budeš takhle zvedat činku,“ klečí na posilovací lavici levým kolenem, opřený o levou ruku a pravou ruku s činkou zvedá v lokti ohnutou směrem ke stropu.

„Dobře,“ vyměním si s ním místo.

„Bezva, jen drž rovná záda,“ přiloží mi ruce na záda a břicho, čímž mě srovná. Po sérii opakování vyměním strany. „Ruku výš,“ jemně mi nadzvedne levé nadloktí ke stropu.

„Tuhle mám slabší,“ řeknu zadýchaně.

„Všiml jsem si.“

„Neutahuj si ze mě,“ vydechnu frustrovaně.

„Ale, ale, tady je někdo nervák,“ provokativně si přidřepne k mé hlavě, aby se mi vysmál do očí.

„Štveš mě.“

„Snažím se z tebe dostat to nejlepší,“ zastrčí mi neposlušný pramen vlasů za ucho, „a taky si to sám trochu užít,“ pohledem mi sklouzne do výstřihu. Opět cítím, jak mi do tváří stoupá červeň, ale tentokrát to snad není tolik vidět, protože jsem rudá ze cvičení. „Pojď, změníme cviky.“

Následuju ho k dalšímu stanovišti.

„Chytíš rukojeť a zatáhneš,“ zatáhne za rukojeť, která vede k lanku se závažím, potom se vyměníme, „dobře, jen si srovnej pánev,“ stoupne si za mě a s rukama na mých bocích mě nasměruje do správné polohy, „a aktivuj břicho,“ levou ruku přesune na moje břicho, které je, jen tak mimochodem, aktivované celou dobu. Vědomí, že to udělal jenom proto, aby se mě dotknul, mi způsobilo v žaludku příjemné šimrání.

Další den jsme se zaměřili na posilování mého zadku. Chodila jsem do schodů, dělala výpady a teď dělám dřepy s velkou činkou na ramenou.

„Jde ti to. Že tys to už někdy dělala?“

„Možná jednou nebo dvakrát,“ potutelně se usměju.

„To jsem si tu instruktáž mohl odpustit.“

Než mu stihnu odpovědět, tak ho osloví obrovský svalovec s holou hlavou: „Čau, Travisi.“

„Ahoj, Daryle,“ přátelsky se chytí za ruce a poplácají se po zádech na pozdrav.

„Nová klientka?“ V zrcadle zahlédnu, jak mi očumuje zadek, když dělám dřep.

„Ano,“ stoupne si mu Travis do výhledu, „jak ti jde bench-press? Už jsi překonal svůj rekord?“

„Makám na tom.“

„V tom případě tě nebudu zdržovat. Díky, žes mě přišel pozdravit.“

„Beze všeho. Měj se.“

„Díky,“ řeknu Travisovi, zatímco vracím činku do stojanu.

„Za co?“ zeptá se nechápavě.

„Za krytí mého zadku.“

„Všimla sis toho?“

„Nebyl zrovna nenápadný.“

„Jo, no, občas umí být blb. Nehledě na to, že jsem jediný, kdo ti může okukovat zadek. Čistě z profesionálního hlediska, samozřejmě.“

„Samozřejmě.“

„Jak bylo v práci?“ zeptá se mě Travis třetí den ve fitku.

„Až na to, že jsem skoro neuzvedla tužku a skučela pokaždé, když jsem si sedala, to bylo fajn.“

„Dobře, možná jsme to s tím tréninkem trošku přehnali,“ poznamená se smíchem, „dneska dáme jenom lehký kardio,“ vyhoupne se na přední část běžícího pásu a navolí mi tam svižnou chůzi.

„Co tvůj den?“

„Od té doby, co jsi přišla, je o moc lepší.“

„To je sice milý, ale vážně, jaký jsi měl den?“

„No, nejdřív jsem měl šedesátiletého klienta, který se po rozvodu snaží dát do formy. Potom paničku, která jančila, když si při cvičení zlomila umělý nehet. A v neposlední řadě namachrovanej blb, kterej vůbec nebral v potaz moje rady. Vážně nechápu, proč chce trenéra?!“

„Páni, to zní jako náročný den!“

„Už mi věříš, když říkám, že je ten den díky tobě lepší?“ počastuje mě výmluvným pohledem.

„Dobře, už ti věřím,“ přitakám vesele.

„Chtěl jsem se s tebou domluvit ohledně zítřka. Mám volno a…“

„Aha,“ skočím mu překvapeně do řeči, „to mi mohlo dojít, že nebudeš pracovat každý den. Jasně, nic se neděje. Volno stejně uvítám kvůli tomu, jak jsem namožená.“

„Ne, že bych si neužíval to tvoje roztomilé brebentění, ale kdybys mě nechala domluvit, tak bys zjistila, že jsem se s tebou chtěl domluvit na rande.“ To mě zarazilo v pohybu, takže na pásu zmáčknul tlačítko stop. „Jednou tě nepřipnu na vodítko a málem to skončilo katastrofou,“ zasměje se vlastnímu vtipu.

„Na rande?“ zopakuju zaskočeně.

„Mluvili jsme o tom, vzpomínáš?“

„Jo, ale jsou to jenom tři dny,“ nejistě zatěkám pohledem.

„Emmo, klid. Bude to jenom rande, na kterém se vůbec nic nestane. Jen si zajdeme na něco dobrého k jídlu a pak tě doprovodím domů jako džentlmen.“

„Slibuješ?“

„Slibuju.“

„Tak dobře,“ opět se rozejdu na pásu, „a kam půjdeme?“

„To záleží na tobě. Máš nějakou oblíbenou restauraci?“

„Kousek od místa, kde bydlím, je jedna dobrá asijská.“

„Bezva. Nudle beru všemi deseti. Jen mi pak pošli adresu, kde tě mám vyzvednout a odkaz na tu restauraci, abych mohl udělat rezervaci.“

„Tu rezervaci můžu udělat hned,“ vezmu do ruky mobil.

„To počká,“ vezme mi telefon a položí ho do přihrádky na páse, „víme, jak to dopadá, když se rozptýlíš.“

„To se stalo jenom jednou.“

„A před chvílí málem podruhý.“

„Ten pás se sotva hýbe, těžko bych z něj spadla.“

„Fajn, v tom případě přidáme na intenzitě, ať se nenudíš,“ navýší rychlost, díky čemuž jsem nucená se dát do klusu.

„Nesnáším tě.“

„To přežiju,“ škodolibě se usměje.

Na rande jsem si oblékla světle modré šaty po kolena a mírně si natočila vlasy, abych udělala dojem. I když, věčně mě vidí akorát ve sportovním, takže bych udělala dojem asi skoro ve všem.

„Ahoj, sluší ti to,“ složí mi poklonu, jen co vyjdu z budovy, ve které bydlím.

„Děkuju, tobě taky.“

Má džíny, triko a k tomu sako. Je nedbale elegantní a k tomu vytasil svůj odzbrojující úsměv.

„Můžu dámě nabídnout rámě?“

„Ale jistě,“ nonšalantně se mu zaháknu do ruky, „koukám, že sis nastudoval cestu,“ poukážu na fakt, jak mě sebejistě vede do restaurace.

„Chtěl bych si za to připsat body, ale je to jenom o dvě ulice dál. Žádná těžká navigace.“

„Stejně to oceňuju.“

„Dobře, máš pravdu. Jsem nejlepší,“ samolibě se napřímí.

„Zas bych to nepřeháněla.“

Na to mi jen s potlačovaným úsměvem otevře dveře do restaurace, kde nás usadí ke stolu pro dva. Jakmile nám přinesou jídlo a pití, začneme si povídat.

„Jak sis užil volno?“

„Většinu dne jsem doháněl seriály na Netflixu, takže pecka.“

„Fakt? Tohle je tvoje představa o ideálním dni?“ zeptám se pobaveně.

„Ano. Věčně jsem od rána do večera na nohou, proto si pak užiju nicnedělání. Jak si ty představuješ ideální den?“

„Já zas od rána do večera sedím na zadku a zvedám telefony, takže se ve volnu ráda hýbu.“

„V tom případě je klika, že jsi mě poznala a začala chodit denně do fitka. Jinak bys nám zakrněla.“

„Víš o tom, že jsem nebyla peciválka ani předtím, než jsem tě poznala?“

„Kruci, ty jsi měla nějaký život předtím, než jsi mě poznala?“

„Překvapivě měla,“ snažím se nesmát.

„A já si myslel, že svět začíná a končí se mnou,“ udělá si ze sebe legraci.

„Nerada tě musím zklamat, ale není tomu tak.“

„Snad to nějak přežiju,“ na stole mě chytí za ruku a palcem mi přejede po jejím hřbetu, „je to v pořádku?“

„Je,“ uculuju se jak blbá s motýlky v břiše.

„Červenáš se,“ řekne potěšeně.

„To je tím jídlem. Je moc kořeněné,“ vypiju velký doušek vody.

„Jsi hrozná lhářka,“ s úsměvem si proplete prsty s těmi mými.

Fajn, tohle mi zajelo rovnou mezi nohy. Kruci, já jsem vzrušená! Vzrušená!!!

„Co se děje? Najednou vypadáš hrozně nadšeně.“

Aby taky ne! Právě jsem zjistila, že mě nějaký kluk dokáže vzrušit! Myslela jsem, že je to skoro nemožné!

„To nic. Všechno je v pořádku. Omluvil bys mě na chvíli?“ odejdu rychle na toalety. Opřu se o umyvadlo a snažím se to rozdýchat.

„Kruci, ono to jde! Jde to!“ zadívám se na sebe do zrcadla se slzami štěstí v očích.

Měla jsem takový strach, že to nikdy nezažiju. Předpokládala jsem, že jsem celoživotně rozbitá a teď se ukázalo, že nejsem! Nebo alespoň nejsem rozbitá tolik, kolik jsem myslela. Díky, Bože, díky!

Párkrát se zhluboka nadechnu, poupravím si make-up a vrátím se za Travisem ke stolu.

„Všechno v pořádku?“

„V nejlepším.“

„A nevadilo by ti mi objasnit, co se právě stalo? Protože jsi vypadala šťastně, ale pak jsi utekla na záchod, takže jsem z toho zmatený. Udělal jsem něco špatně, nebo ti nesedlo to jídlo?“ zeptá se polohlasem.

„Myslíš, že mám běhavku?“ dusím v sobě smích.

„Je to lepší varianta, než že jsem to nějak zvoral.“

„Můžu tě ujistit, že ani ty, ani to jídlo, jste neudělali nic špatně,“ propletu na stole naše prsty.

„To rád slyším,“ spokojeně se usměje, „budeš chtít ještě dezert, když je s tvým zažíváním vše v pohodě?“

„Sice je v pohodě, ale už se do mě nic nevejde.“

„Tak to tu zabalíme?“

„Jasně, jen… jak to vlastně bude s placením? Mám to zaplatit já, nebo to dáme napůl?“

„Ne. Na rande jsem tě pozval já, proto já taky platím. A pokud mě někdy pozveš na rande ty, tak to bude na tobě. Bereš?“

„Beru.“

Travis zaplatil a vyšli jsme ven z restaurace.

„Tady, ať ti není zima,“ přehodí mi přes ramena svoje sako.

„Ehm, vlastně je docela teplo.“

„Já vím, ale vzal jsem to sako jenom kvůli tomuhle gestu, takže nemáš na vybranou.“

„Mám se zpotit, abys mohl být romantický?“

„Přesně.“

„Dobrá tedy,“ dám se do kroku.

„Ne, počkej, dělal jsem si srandu,“ se smíchem si chce vzít sako zpět.

„Ne, nechám si ho,“ zabráním mu, aby mi ho sundal, „džentlmenství se musí podporovat.“

„Jak chceš,“ potěšeně se uculí a po cestě mě chytí za ruku, „bylo to úspěšné rande, nemyslíš?“

„Jídlo bylo dobré a konverzace taky. Máš čtyři hvězdičky z pěti.“

„Jenom čtyři? Proč nemám pět?“

„Vždycky je prostor pro zlepšení,“ rýpnu si do něj ze srandy.

„Sakra, to abych se příště víc snažil,“ zastavíme před budovou, ve které bydlím, „můžu ti dát na rozloučenou pusu na tvář?“

„Můžeš.“ Vtiskne mi na tvář něžnou pusu, ale jeho strniště tomu dodá náboj, co mi rozbuší srdce. „Dobře, máš pět hvězdiček.“

4

TRAVIS

„Kdy budeš mít zase volno?“ zajímá se Emma, když kluše na běžícím pásu.

„V neděli. Proč se ptáš?“

„Chci tě pozvat na rande.“

„Fakt?“ celý se rozzářím, „a co podnikneme? Doufám, že něco spešl, aby sis zasloužila pět hvězdiček.“

„Budu se snažit, ale nic neslibuju.“

„To zní velice lákavě,“ řeknu ze srandy uštěpačně, „ale lichotí mi, že máš o mě takový zájem, takže jsem pro.“

„Skoro jsem se bála, že tě budu muset prosit.“

„To bych ti neudělal. Přišly by na tebe rozpaky a zase bys kvůli mně spadla z pásu.“

„Nějak moc si fandíš.“

„Jen se přiznej, že jsi tenkrát z toho pásu spadla kvůli mně.“

„Máš pravdu. Zakopla jsem o tvé ego a skončila na zemi.“

„A nemohla za to spíš ta louže, jak jsi ze mě slintala?“

Rozesmála se natolik, až zachrochtala, a to ji rozesmálo ještě víc, takže ztratila balanc.

„Sakra!“ vyhrknu vyděšeně.

Bezpečnostní klíč vypnul pás, ale stejně by si rozbila pusu, kdybych ji zezadu včas nechytil.

„Holka, ty mě zničíš.“

„Je to tvoje vina! Nemáš mě rozesmívat!“ dál se směje v mém náručí.

„A dost! S pásem končíš. Budeš se rozehřívat na něčem bezpečnějším, třeba na dětském odrážedle.“

V neděli dopoledne mě Emma vyzvedla autem a zavezla na místo našeho rande.

„Motokáry?!“ vyhrknu nadšeně. „Tak fajn, teď jsi mě překonala. Až se za tu restauraci trochu stydím.“ Vlastně se stydím docela dost. Motokáry jsou pro kluka něco jako svatej grál na rande.

„Nemusíš. Patří to strejdovi, takže to máme gratis, ale pak tě pozvu na hot dog, abys nestrádal.“

„Ty víš, jak chlapa rozmazlit.“

„Učím se od toho nejlepšího.“

„Nemysli si, že tě nechám vyhrát jenom proto, že jsi holka.“

„Tak se předveď, chlapáku!“ vybídne mě soutěživě při nasazování helmy.

Totálně mi natrhla prdel!

„Máš to mít.“

„Vždycky.“