Narozeninový příběh pejska a kočičky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Vlasta Hurtíková

Narozeninový příběh pejska a kočičky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Vlasta Hurtíková, 2025

Illustrations © Martina Slábová, 2025

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2026

ISBN tištěné verze 978-80-266-2156-0

ISBN e-knihy 978-80-266-2158-4 (1. zveřejnění, 2026) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-266-2159-1 (1. zveřejnění, 2026) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-266-2157-7 (1. zveřejnění, 2026) (ePDF)

PŘEDMLUVA

Milé děti,

také rády slavíte narozeniny jako my?

Že ano? No tak to vás všechny co nejsrdečněji zveme na jednu tuze zábavnou narozeninovou oslavu. Připravíme spolu dort a všelijaké další dobroty, zahrajeme si spoustu veselých her, a aby toho nebylo málo, vydáme se do lesa hledat poklad!

Tak honem všeho nechte a pojďte k nám, už se na vás moc těšíme!

S úctou

vaši pejsek a kočička

ÚVOD

Jednou odpoledne, když se venku všichni čerti ženili a nedalo se tam být, zůstali pejsek s kočičkou doma a měli dlouhou chvíli. Pejsek si listoval v kalendáři a kočička tiše předla.

„Podívej, kočičko,“ povídá po chvíli pejsek a ukazuje tlapkou na ten jejich kalendář. „Příští neděli bude mít pan Bobr narozeniny. Za další týden budu mít narozeniny já a pak ty.“

„Jú!“ volá nadšeně kočička. „To bude dárečků a sladkostí!“

I povídali si až do večera o tom, jak všechny ty narozeniny oslaví, a tuze se na ně těšili.

1
JAK PLETLI DORT

„A kolikpak bude mít letos roků pan Bobr?“ ptá se zvědavě kočička druhý den ráno.

„No pokud si dobře pamatuji, tak vloni oslavil dvacet devět let,“ povídá pejsek. „To znamená, že letos bude mít třicet.“

„Jú!“ vydechla užasle kočička. „To už je hodně starý ten náš pan Bobr!“

„To je,“ přikyvuje hlavou pejsek. „Tak ti mne napadlo, kočičko, že bychom mu připravili nějakou velkou narozeninovou oslavu, když má takové kulaté narozeniny.“

„Ano, ano!“ volá nadšeně kočička a radostně zatleská. „Uděláme mu ten nejkulatější dort na světě!“

„Ale musí to být takový dort, který mu bude chutnat,“ povídá pejsek vážně. „A ne takový, jaký si děláme my, když slavíme narozeniny. Jen si vzpomeň, kočičko, co všecko jsme do toho našeho dortu posledně namíchali!“

„To je pravda,“ řekla kočička. „Všecko možné jsme do toho dortu dali. A takové věci přece pan Bobr nejí!“

„No tak mu uděláme dřevěný dort a je to,“ napadlo pejska. „Však taky celé dny nedělá nic jiného, než jen okusuje větvičky a hlodá stromy!“

„To je dobrý nápad, pejsku. Upleteme mu dort z větviček tak, jako se plete svetr nebo čepice.“

„A budeme to umět, kočičko?“

„Však my se to naučíme. Upleteme panu Bobrovi ten největší a nejkulatější dort na světě!“

I dali se do práce. Nanosili si z lesa hromadu větviček, a když byla hromada dost veliká, pustili se do pletení.

Zpočátku jim to moc nešlo. Ono, uplést takový dort z větví, to není jen tak! Už jen udržet větvičku v tlapičkách bylo pro ně těžké. Natožpak něco z nich uplést!

A tak tam s nimi dobrou chvíli mávali a šermovali, div si oči nevypíchli. Nakonec se jim však přece jen podařilo pár větviček spojit dohromady a pak už to šlo jako po másle.

Mezi ptáčky se rozkřiklo, jaké překvapení chystají pejsek s kočičkou panu Bobrovi k narozeninám, i přiletěli k nim, aby také přiložili ruce k dílu. Tedy, ruce samozřejmě ne, ale zobáček! Pěkně jim v zobáčku podávali malé větvičky, které unesli, a vesele kolem nich kroužili a prozpěvovali si.

Než se nadáli, byl dort hotový. „To máme ale krásný dort,“ pochvalovali si pejsek s kočičkou.

„Ale pořád není dost veliký,“ stěžuje si kočička. „Dort musí být pořádný, když má pan Bobr takové kulatiny.“

„Mně se zdá velký dost,“ namítá pejsek.

„Ale mně se zdá malý,“ protestuje kočička.

Pejsek chvíli přemýšlí a pak povídá. „No tak tam přiložíme pár polínek a je to! Aspoň bude mít pan Bobr co hlodat.“

A tak běželi pro polínka. Měli je ve svém malém dřevníčku pěkně naskládaná a brali si z něho jen tehdy, když si chtěli udělat ohýnek. To oni tuze rádi!

Polínka mezi sebou všelijak propletli a svázali a na ně pak položili ten větvičkový dort.

„To je panečku pořádný dort!“ volali oba nadšeně a začali kolem toho svého dortu radostně poskakovat a tleskat. „To bude mít pan Bobr jistě velikou radost!“

„A to je pravda,“ řekl pejsek a běžel pro kolečka.