Název knihy

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Autor

Název knihy – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

mým ženám…

Lucius

Jak krutí a laskaví k sobě dokážeme vzájemně být.

Milovat se i nenávidět.

Jak tenká je hranice naší křehkosti i zraněných dětských duší.

Odpouštět si i být rozpačití v studnici

možná zapomenuté bolesti.

Jsi zahalená nocí v černém závoji,

hvězdy poseté vesmírnou oblohou.

Černé vlasy halící tvé nahé tělo,

odkrýváš ve snu hudby intimní záležitosti.

Odehráváš poslední píseň

a chvějící se hlas odhaluje tvé niternější pocity.

V záři reflektorů tebou prorůstají květiny

v nejkrásnějším rozpuku zrození.

Na koberci se odrážejí stíny tvého života a bytí.

Tvé ruce se vášnivě dotýkají klavíru,

jako bys tančila po hladině oceánů.

Jaro se probudilo a s ním i touha s nadějí

otevřely naše srdce novým dnům.

Otisky kapradin zanechávají stopy života na akvarelovém papíře,

stejně jako knihy napsané již mrtvými básníky.

Otisky tvých nohou v písku

odnáší voda v paměti koloběhu nekonečnosti.

Milenci Jeřábů předvádí svůj velkolepý tanec lásky,

v tichosti splynutí,

stejně jako jsi zasáhla mé srdce.

V prostoru mýdlových bublin se otáčím zády

a voda mi stéká po těle.

Hledám tě v mýdlových bublinách

hrajících všemi barvami.

Jsme stvořeny z vody věčnosti našich slz.

Přikládám hlavu a tisknu se k tvé hrudi.

Naslouchám tlukotu tvého srdce,

v pulzujícím městě osamělých duší.

Přivírám oči do noci, ztracených i znovu nalezených.

Ozvěny minulých životů mě provází

v záblesku cest všedních dnů.

Nacházím ztracené a znovu nalezené jméno.

Lucie

Nositelka světla v temných koutech,

nejhlubších vodách i hustých lesních tajgách.

Přišla jsem na svět, abych viděla a i vy jste viděli.

Přišla jsem na svět, abych cítila a i vy jste cítili.

Přišla jsem na svět, abych slyšela a i vy jste slyšeli.

Tlukot svých srdcí.

V největších temnotách svých vnitřních strachů

vyslov mé jméno.

Milující Lucius.

Srdce Matky

Pomíjivost archetypů

Pavučiny snů skládají naše životy

v dimenzionálních propastech

Někteří z nás již nespící, již nebdící…

V jádru energie živočišnosti slyším hlas,

který mě volá na zlatou cestu

Pulzující srdce matky odbíjí

v hlubokém dechu života

Dovnitř a ven, nádech a výdech

Slzy druhých

Probouzí ze snů naše srdce,

zlehka klepe na dveře

Jemné linie pera táhnou se v nekonečnu nitra,

vyvěrají na povrch jako láva

Dýchám, léčím, odpouštím a pouštím

Naslouchám zemi i větru,

šepotu prastarých duší

Z temnoty vychází slunce,

jehož paprsky mě hladí po tváři

Cítím… svou duši, své tělo,

Cítím vás, zraněné duše,

Miluji a vítám vás, zde jsem,

Stačí otevřít svá srdce

Pozoruji pomalu přicházející Jaro

Pukající květy stromů,

které se probouzejí ze zimního spánku

Pocit únavy mě zastavil v čase

Nechvátám…

Stojím na zastávce,

nečekám na autobus, kterým se vydám

Ve směru, který chci, možná nastoupím

Zakuklená ve vzorcích myšlenek

se potápím na dno oceánu

Rozbouřené vlny klidní mou duši

Ve vesmíru se rodí nové hvězdy,

s vlastní cestou, pro vás neznámé

Stejně jako stopy, které jste nemohli vidět,

když jsem byla mořským tvorem

A obeplula celou Zemi

S větrem dýchala,

v ohni se šířila krajinou v pradávných písních šamanů

Procházela světy starší než matka Ze-mě

Nyní uléhám ke spánku

Probudím se, až si vzpomeneš

Kdo jsem

Zlatá klec

Zvuky piana, které se nesou po panelových stěnách.

Snažím se uhádnout píseň.

Dveře domovů se zavírají a lidé odcházejí,

kam – mohu hádat ve své fantazii.

Pohupující se v myšlenkách, naslouchám.

Naslouchám, jak život za okny plyne.

Kdesi v domě…

Jsem všude…