Stanislav Filip

KONEC PIRÁTA BOUKALA

Vydání první 2025

© Stanislav Filip, 2025

Obálka © Stanislav Filip

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one, 2025

ISBN: 978-80-7539-232-9 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-233-6 (mobi verze)

ISBN: 978-80-7539-234-3 (PDF verze)

www.vydavatelstvi-eknih.cz

Obsah

Plachetnice Amálie je na širém moři napadena piráty

Pirát Nohýnek se znenadání ocitá ve velikém nebezpečí

Velitel pirátů Kačaba učí své mužstvo plavat

Kačaba se rozhodl zachránit piráta Nohýnka

Pirát Nohýnek je napaden žralokem

Nechtěná výměna lodí

Piráti mají na lodi o jednoho muže víc

Kačaba utrpí úraz způsobený Boukalem

Kačaba je z Boukalova pádu v šoku a Josef se stává pirátem

Zmatek v přístavu, nenadálé objevení se pirátů

Příprava na boj s piráty

Co se dělo na ostatních lodích konvoje

Co způsobila jedna zapomenutá vlajka

Admirál dekoruje kapitána přístavu za statečnost

Rodina pátrá po zmizelém Josefu Boukalovi

Josífek Boukal zve spolužáky na zmrzlinu

Ztratil se kuchař Nohýnek

Pirát Nohýnek se ocitá na ostrově

Nohýnek po cestě pořádně vyhladověl

Nohýnek se setkává s domorodci

Pirát Nohýnek se konečně nasytí

Nohýnek hraje domorodcům divadýlko

Domorodci postaví kvůli Nohýnkovi kulturní středisko

Potíže při otevírání kulturního střediska

Piráti léčí svého velitele Kačabu z šoku

Doktor Morongo se pokusí Kačabu vyléčit

Doktor Morongo zkouší Kačabu léčit hypnózou

Paní Boukalová si vyrobí horkovzdušný balón

Paní Boukalová se vydává na cestu a malý Josífek zůstává sám doma

Paní Kadeřábková se ocitá v nemocnici na pozorování

Do případu zasahuje policie

Co nabízí amatérský fotograf Malík?

Malík vysvětluje, jak si vyfotografoval neznámé těleso

Kapitán Ostrý s poručíkem Koblihou posílají Malíkův snímek na expertízu Malík se stává profesionálním reportérem

Redakce „Okresních rozhledů“ je zavalena dotazy čtenářů

Podivná výpověď paní účetní Kadeřábkové

Paní účetní si zvyšuje popularitu na nemocničním pokoji

Co se dělo ve městě po propuštění paní Kadeřábkové z nemocnice

Co všechno uviděla paní Boukalová z balónu

Paní Boukalová podává policii zprávu

Piráti přistávají na neznámém ostrově a padnou do rukou lidojedů

V táboře lidojedů se připravuje celotýdenní jídelníček

Lidojedům se zdají piráti moc hubení

Josef Boukal dostane nápad

Boukal nabízí šamanovi, že mu uvaří něco, co v životě nejedl

Piráti se opět setkávají s Kačabou

Boukal vaří lidojedům zelňačku

Režisér Jošitoši Raharaha

Objevuje se pirát Nohýnek!

Piráti uvažují o tom, že se dají k filmu

Šaman se snaží vyléčit bývalého velitele pirátů

Kačaba opět mluví!

Paní Boukalová nemůže z místa

Paní Boukalová omylem odnese dítě i s kočárkem

Paní Boukalová se zbavuje svého nákladu

Ztratila se malá Boženka!

Nachází se maminka malé Boženky

Paní Kadeřábková nachází malou Boženku; zato se jí ztratila šňůra s prádlem

Paní Kadeřábková se rozhodne informovat redaktora Kebrdleho

Taxikář informuje poručíka Koblihu

Redaktor Kebrdle znovu propadá své mánii

Kapitán Ostrý a poručík Kobliha jedou do Okresních rozhledů

Doktor Vavřička zasahuje

Paní Boukalová opouští s vlajkoslávou Horní Počernice

Redakce Okresních rozhledů vysílá Malíka na svou první reportáž Zprávy o neznámém tělese se hromadí

Malík tuší jisté souvislosti Vyskytují se první problémy

„To si někdo pěkně slízne!“

Šéfredaktor Okresních rozhledů má před redakcí pěknou skrumáž

Redaktor Kebrdle s paní Kadeřábkovou usínají uprostřed vyšetřování

Malík při pořizování snímku znenadání havaruje

Malík má potíže s odesláním filmového materiálu do redakce Okresních rozhledů

Malík je pro své podezřelé chování zatčen strážmistrem Tomanem

Policie s pomocí specialisty nachází malou Boženku

Malá Boženka je předána zpátky mamince Janouškové

Redaktor Kebrdle a paní Kadeřábková zůstávají u doktora Vavřičky na pozorování Paní Boukalová se ocitá s balónem nad Kropáčovou Vruticí

Pan Petrtýl nutně potřebuje fotografa

Reportér Malík vezme neprozřetelně vedlejší pracovní úvazek

Malík je svatebčany zavřený v koupelně

Na vině jsou filmy s prošlou záruční lhůtou

Celý svatební obřad se bude fotografovat znovu!

Chybí tetička Žofie z Dunajské Stredy

Parta výrostků si půjčuje Malíkovu služební Babetu

Reportér Malík se pokouší služební Babetu opravit

Něco patrně visí ve vzduchu

Jošitoši Raharaha má nový scénář na trhák

Piráti poprvé v roli filmových herců

Do města přijel cirkus

Josífkův nový kamarád Karlík alias Carlos

Josífek chce mermomocí k cirkusu

Karlík přijde na způsob, jak Josífka dostat k cirkusu, aniž by si toho někdo všiml

Josífek nepřišel do školy

Josífek v medvědí kůži cestuje s cirkusem do světa

Cirkus Hubertus se vydává na cestu přes oceán i s Josífkem

Malík dál za svou reportáží pokračuje pěšky

Malík se zúčastní závodu kánoí

Malík se ocitá v malé kánoi na širém moři

Režisér Raharaha má nový scénář Boukal se stává na čas filmovým vůdcem banditů

Úprava scénáře kvůli koním

Boukal se stává světoznámým kvůli vichřici

Všichni chtějí odměnu za dopadení Boukala

S Boukaly se roztrhl pytel

Někde přece musí ti Boukalové chybět

Z moře je vylovena láhev s depeší

Malík je zachráněn nákladní lodí, která pluje do New Yorku UFO se znovu objevuje na obloze

Zklamání Jaký vzkaz vysílá vlajková abeceda?

Třídní učitelka Marie Lišková přemýšlí o záchraně svého žáka

Sbírám, sbíráš, sbíráme

Všichni chtějí přispět k záchraně Josífka

Třídní učitelka Lišková vyráží do světa

Policie vnáší do případu světlo

Co způsobil vzkaz paní Boukalové

Josífek doma není! A Růžena taky ne!

Josef Boukal se vydává po stopách své rodiny

Redakce je zavalena ohlasy svých čtenářů

Malík dostává nový úkol

Josífek tajně prchá z cirkusu

Josífek nalezne známou detektivní kancelář

Josífek s bratry Pinkertonovými jdou na představení do cirkusu

Paní učitelka Lišková poznává v cirkusu tatínka Josífka Boukala

Josífek zahlédl v obecenstvu kromě třídní učitelky Liškové také svého tatínka

Paní Boukalová se dostane s balónem do nepříznivého počasí Stává se ztroskotancem ledových plání

Vůně opékané uzeniny přiláká k paní Boukalové pět vousáčů Z nich se později vyklubou zlatokopové z Aljašky

Paní Boukalová nalezne valoun zlata a odmění se za to vousáčům

Paní Boukalová odplouvá z Aljašky

Režisér Raharaha chystá další scénář

Malé potíže s rekvizitou

Chystá se přepadení Henriety

Kačaba už zase velí mužstvu

Je to Josef, nebo to není Josef?

Poněkud zmatená zpráva z lodi Henrieta

Boukal, Malík a učitelka Lišková jdou společně po stopách Josífka a jeho maminky

Tři aktéři si vyzkouší, jak chutná kovbojský život a stanou se zloději koní

Kam jedou bratři Pinkertonové s Josífkem?

Je už blízko rozuzlení celého případu?

Nějaká amatérka se vydává za paní Boukalovou

Tři dobrodruzi se octnou ve Skalistých horách a jsou přepadeni indiány

Zajatci v indiánském táboře

Kouřové signály? To už tady jednou bylo!

Bratři Pinkertonové s Josífkem sledují zpovzdálí zajatce

Raharaha se štábem, paní Boukalovou a expiráty směřují ke Skalistým horám

K indiánskému táboru se blíží tři dostavníky

Ke všeobecnému zmatku přispívají i Pinkertonové s Josífkem

Matka se konečně setkává se synem

V zajetí indiánů

Raharaha trucuje

Setkává se celá rodina

Našel se totem!

Kapitán Ostrý a poručík Kobliha spěchají na pomoc

To jsou přece zlatokopové z Aljašky!

Plachetnice Amálie je na širém moři napadena piráty

Josef Boukal vlastně ani pirátem v tom pravém slova smyslu nebyl. Byl to docela obyčejný námořník, který se plavil na plachetnici Amálie křížem krážem po všech mořích, co jich jen na světě je. Pirátem se stal teprve až potom, co jejich krasavici Amálii zanesla bouře daleko doprostřed moře do neznámých končin. Při té bouřce upadl kormidelníkovi kompas do vody a tak vůbec nevěděli, kde se právě nachází.

„Boukale,“- zavolal si ho kapitán na palubu. „Vylez nahoru na stěžeň a podívej se, jestli někde neuvidíš nějakou pevninu.“ Josef Boukal byl námořníkem jak se patří, a kapitánovy rozkazy splnil vždycky bez odmlouvání. Vyšplhal tedy nahoru na stěžeň a posadil se do strážního koše, aby se mohl pořádně rozhlédnout po okolí. Podívá se na jednu stranu - a vidí jenom spousty vody. Podívá se na druhou stranu a zase vidí to samé. Když se podíval na třetí stranu, tak to tam nebylo o nic lepší, než to, co viděl na těch dvou předešlých. Okolo Amálie bylo prostě moře a zase jenom moře. Nikde žádný vzdálený pruh země, nikde ani ten nejmrňavější kousíček ostrůvku.

Námořník Josef Boukal se podíval nakonec i na tu poslední čtvrtou stranu - a málem vypadl z toho proutěného koše, jak se v té chvíli hrozitánsky polekal. Z té čtvrté strany se k nim totiž blížila velikou rychlostí pirátská loď! A že to byla skutečně pirátská plachetnice, o tom nebylo vůbec pochyb, protože na vrcholku jejího nejvyššího stěžně vlála veliká černá vlajka, která měla uprostřed bílou lebku se zkříženými lidskými holenními kostmi, no přesně takovou, jakou piráti obvykle mívají. To už ale k jeho uším dolehl i křik a lomoz a také cinkot pilníků - (to jak si na ně piráti brousili zuby).

Kapitán i ostatní námořníci na Amálii už také piráty zahlédli. Josef Boukal se strachy v tom strážním koši přikrčil, protože uviděl, jak na té pirátské lodi naládovali veliké dělo co měli na palubě a to dělo mířilo přímo na něho!

„Tak a teď je se mnou amen,“- pomyslel si. Kapitán dole na palubě zatím udílel námořníkům rozkazy:

„Všichni na svá místa!“ Hned nato potom nastalo hemžení po celé lodi. Jedni běželi sem a druzí zase tam a podle toho se Amálie nakláněla hned na jednu a hned zas na druhou stranu. Tento manévr se zdál být velice účinný. Velitel na té pirátské lodi chtěl totiž sestřelit tím velikým dělem stěžeň, aby Amálie nemohla plout pod plnými plachtami a oni by ji pak mohli snáze dohonit.

Jak námořníci pobíhali sem a tam a Amálie se kývala podle toho z jedné strany na druhou, tak ten stěžeň, na kterém seděl Josef Boukal ve strážním koši, se kýval zároveň s ní. Bylo to zrovna tak, jako když někdo míří na pouťové střelnici do papírových růží na špejli a neposední kluci pobíhají kolem a houpají s celou maringotkou. Velitel pirátů křičel:

„Pal!“ A hned vzápětí zase nato: „Nepal!“ Kanonýr u toho velikého děla střídavě přistupoval a zase odbíhal s hořícím doutnákem v hrsti a po očku pozoroval velitele, který celý rudý vzteky poskakoval po palubě, dával rukama znamení a volal: „Pal! Nepal! Pal! Nepal!“

Když už toho ten kanonýr měl tak akorát dost, vrazil ten doutnák veliteli pirátů do ruky a řekl:

„Tak si střílej sám, když jsi tak chytrej.“ Velitel popadl doutnák a hnal se k dělu. Vzápětí nato vyšla děsivá rána. Koule dopadla do vody nedaleko Amálie, až to zasyčelo. Josef Boukal slyšel ve strážním koši, jak jenom kolem něho hvízdla:

„Fíííí!“

„Další!“- křičel velitel pirátů. Několik mužů se přihnalo k dělu a co nejrychleji ho zase naládovali. Prásk! Koule dopadla vedle Amálie stejně, jako ta první, jenomže tentokrát už byla přece jenom o trochu blíž.

Velitel přikládal doutnák, piráti ládovali, námořníci na Amálii běhali ze strany na stranu a Josef Boukal se v tom strážním koši tetelil strachy. Koule létaly hned z levé a hned zase z pravé strany a všechny naštěstí dopadaly bez účinku do vody.

Trvalo to všechno hodnou chvíli. Námořníci na Amálii už byli celí uběhaní, velitele pirátů už pálil doutnák prsty, ale statečně zatínal zuby a křičel dál z plných plic:

„Další!“

„Došlo nám střelivo,“- odpověděli ti chlapi, co ládovali to dělo.

„To už nemáme vůbec nic?“- podivil se velitel pirátů a znechuceně odhodil zbytek doutnáku tak nešťastně, že spadl zrovna do jednoho sudu, ve kterém zbylo na dně ještě trochu střelného prachu. Ozvala se tak velká rána, že to roztrhlo na dvě půlky tu černou pirátskou vlajku na vrcholku stěžně.

Když se potom kouř rozplynul, vypadali všichni piráti včetně svého velitele jako mouřeníni.

„Teď už nemáme vůbec nic,“- pokašlávala obsluha děla. Velitel pirátů však ani teď nepřišel do rozpaků.

„Nevadí,“- odpověděl jim pohotově. „Spusťte čluny! Vezmeme je ztečí!“

Pirát Nohýnek se znenadání ocitá ve velikém nebezpečí

Několik pirátů se vrhlo okamžitě ke člunům, aby je spustilo na moře. Pletli se jeden přes druhého, ale nejvíce ze všech se pletl pirát Nohýnek. Ten nešťastník se pletl dokonce tak moc, že se celý zapletl do jednoho lana, co se povalovalo na palubě. A jak se chtěl honem z něho zase vymotat, přepadl přes zábradlí a plácl sebou jak široký tak široký do vody.

O pirátovi Nohýnkovi se totiž v žádném případě nemohlo říct - jak široký tak dlouhý, jak se to obvykle mezi lidmi jinak říká. Když jste se na něho podívali z dálky, připomínal ze všeho nejvíce nějakou pořádně vypasenou mořskou želvu. A když jste se potom podívali ještě o trochu blíž, tak to dokonce vypadalo na to, že ta želva musí mít ještě navíc přivázaný na břiše nějaký polštář. Tak byl ten pirát Nohýnek tlustý.

Plácal sebou ve vodě a zkoušel plavat čubičku, ale vůbec nic mu to nepomohlo, protože se nedostal ani o centimetr z toho místa, kam svojí nešikovností dopadl.

Když uviděl, že se zpátky k lodi nedostane, začal volat o pomoc.

„Muž přes palubu!“- zavolal vzápětí někdo na lodi. To zakřičel pirát Nejezchleb, který všechno to hemžení zpovzdálí pozoroval. Pirát Nejezchleb byl zase pravým opakem piráta Nohýnka. Byl samá kost a kůže a svému jménu nedělal rozhodně ostudu.

„Tak mi už konečně pomozte!“- volal z vody zoufale Nohýnek. Jak tak nepřetržitě volal o pomoc, dělaly se mu přitom bubliny u nosu, protože tento tlustý pirát nebyl žádným skvělým plavcem a tak se pokaždé pořádně napil slané mořské vody.

Ostatní piráti se přestali zajímat o čluny a natlačili se k zábradlí, aby se pokochali pohledem na takovou nečekanou podívanou. Všichni se divili, že se pirát Nohýnek ještě drží na hladině a klidně se houpá na vlnách.

Kdyby se nad tím někdo pořádně zamyslel, snadno by zjistil, že na tom nebylo vlastně nic divného. To, že se vznášel na hladině, způsobila jeho ukrutná vrstva tuku na břiše a především toto přebytečné sádlo ho beze vší pochybnosti zachránilo před utonutím.

Velitel pirátů Kačaba učí své mužstvo plavat

Námořníci na Amálii také přestali pobíhat ze strany na stranu a natlačili se stejně jako mužstvo na protější lodi k zábradlí, aby dobře viděli, jak si s touto nenadálou situací piráti poradí.

„Umí někdo z vás plavat?“- chtěl vědět velitel pirátů, který se jmenoval Kačaba. Piráti se dívali jeden na druhého, pošťuchovali se, krčili svorně rameny a většina z nich vrtěla záporně hlavou. „Chlapci, tady přestává veškerá legrace,“- Kačaba teď přísně sledoval tváře každého člena svého mužstva, pěkně jednoho po druhém. „Tamhle se váš kamarád topí, a je ho zapotřebí rychle zachránit. Je vám to doufám jasné. Nebo ne? Tak umí z vás někdo plavat?“- zeptal se pro jistotu ještě jednou. „Ty?“- obrátil se na poďobaného piráta Sekuleho. Ten se hned ohradil:

„Já? Proč já?! To tady můj bratr mluvil o tom, že jeden jeho kamarád byl jednou na nějaké pláži a viděl tam plavat lidi.“

„Je to pravda?“- otočil se Kačaba na bratra piráta Sekuleho. Ten byl ještě o poznání poďobanější a navíc mu chyběl jeden přední zub. Ztratil ho kdysi v jedné šarvátce, o kterou není mezi piráty nikdy nouze. Když vyslovoval svoje jméno, tak mu to tou dírou vždycky písklo, takže místo Sekule říkal Fekule. Piráti si na to časem zvykli a toto oslovení mu už zůstalo natrvalo.

„No jo! On to fážně fiděl na flaftní oči,“- přikyvoval Fekule horlivě.

„Já jsem se tě neptal, jestli nějaký tvůj kamarád umí plavat,“- odbyl ho netrpělivě Kačaba. „Mě zajímá, jestli umíš plavat ty?“

„Fždyť fíte, že se fody ftítím,“- pirát Fekule se zatvářil provinile.

„To jste kamarádi?“- volal z vody pirát Nohýnek vyčítavě. Houževnatě kopal pod hladinou nohama a dělal kolem sebe veliká kola.

„Ještě chvíli počkej! Musíme se nejdřív naučit plavat!“- konejšil ho Kačaba. Potom se obrátil k mužstvu. „Nedá se nic dělat, chlapci. Musíme přece toho našeho kamaráda zachránit, a proto si teď to plavání vyzkoušíme pěkně v praxi. Co říkáte?“ Zkontroloval, jestli všichni dávají dobrý pozor a pokračoval dále: „Základem úspěšného plavání je správné dýchání. Všichni se teď nadechněte, co nejvíc můžete, a hned zase potom vydechněte. Rozuměli jste? Tak si to pěkně vyzkoušíme. Á raz!… Á dva!… Á raz!… Á dva!“ Všichni bez výjimky se snažili opravdu ze všech sil, aby se naučili správně dýchat a aby tak mohli pomoci z nesnází kamarádovi pirátovi. „Víc! Víc! Musíte ještě víc dýchat!“- upozorňoval je Kačaba. Mužstvo funělo a kroutilo očima jak zloděj zámkem, jen aby udělali co největší radost svému veliteli. „Víc! Ještě víc!“- povzbuzoval je Kačaba. „Á raz! …Á dva!“ Piráti dýchali, jak mohli nejvíc. Funěli tak, že se až na Amálii nadmuly plachty a celá loď poskočila na vlnách o plné dvě délky dopředu. „To je ono! To je ono!“- jásal Kačaba. „Vidíte! Když se chce, všechno jde,“- mnul si spokojeně ruce. „Tak a teď, když už jsme zvládli to správné dýchání, ukážeme si, co budeme provádět rukama, ano?“ Sám se předklonil a začal mávat oběma pažemi, jako když se zvedá ze skaliska kormorán. Piráti to opakovali po něm. V tu ránu to na palubě vypadalo, jako kdyby se Kačabovo mužstvo chystalo námořníkům z Amálie hromadně předvést balet Labutí jezero. „A stále dýchat! Nezapomeňte dýchat!“- nabádal všechny velitel Kačaba a sám přitom supěl jak parní lokomotiva.

„Kamarádi! Snažně vás prosím!“- žadonil pirát Nohýnek. „Už mě konečně vytáhněte! Začíná mi být zima!“ Kačaba se naklonil přes zábradlí.

„Musíš ještě chvilku počkat, Nohýnek! Teď máme právě suchou přípravu na plavání! Copak to nevidíš?“

„Ne, nevidím,“- přiznal pirát Nohýnek. „Vy jste přece jen trochu moc vysoko, takže tam k vám nahoru nedohlédnu!“

„Co s tebou?“- Kačaba se rozpačitě škrábal za uchem. „No co, až tě vytáhneme, tak si dáš jednu lekci v plavání zvlášť,“- řekl nakonec. Potom se znovu obrátil k mužstvu, které celé funící a s trpitelským výrazem ve tvářích pokračovalo v nácviku tohoto na pohled zajímavého a doposud ve světě neznámého stylu plavání. „No tak hoši! Neulejváme se! Neulejváme se!“- sledoval všechny svým ostřížím zrakem. Najednou se zarazil, protože zpozoroval něco nepochopitelného. „Čemu se směješ?“- vybafl na jednoho z pirátů, který stál v první řadě. „Tady přece není nic k smíchu! Nebo snad ano, Valnoha?!“

„Já se, prosím, nesměju,“- ohradil se pirát, kterého Kačaba oslovil. Kdysi dávno mu totiž jeden z kamarádů rozřízl pusu od ucha k uchu, protože švindloval při hře Člověče, nezlob se, a od té chvíle vypadal, jako že se pořád řehtá na celé kolo.

„No proto,“- pokýval hlavou Kačaba. „Už jsem si myslel, že jsi spolknul všechnu moudrost světa a že bys nám tady třeba mohl ukázat, jak se správně plave.“ Hned se zase rozhlédl po ostatních pirátech, aby se ujistil, jestli ho dobře sledují. „A teď dávejte dobrý pozor!“- zvedl do vzduchu svůj ukazováček. „Začíná poslední a nejtěžší fáze našeho výcviku!“ Udělal významnou pauzu, ve které opět spokojeně přehlédl svoje mužstvo. „Bude to práce nohou!“ Mezi piráty se ozval po jeho posledních slovech šum a nespokojené bručení. „No co je?“- Kačaba si myslel, že se asi přeřekl, nebo jim něco špatně vysvětlil, a tak trošku při tom jejich bručení znervózněl. „Co se vám, hoši, nezdá?“- zeptal se opatrně.

„To budeme zase pracovat?“- obrátil se na Kačabu poďobaný pirát Sekule. Jeho bratr horlivě přizvukoval:

„Zafe fe bude makat?“

„Klid hoši, jenom klid,“- konejšil je Kačaba. „To se přece jenom tak říká práce nohou. Ve skutečnosti je to takové malé cvičení.“ Mužstvo si spokojeně vydechlo. Oni totiž piráti vůbec nemají práci rádi a jsou z toho celí špatní, když o ní třeba jen uslyší. „Teď dělejte to samé, co já,“- upozornil všechny piráty shromážděné na palubě. Sám pak zaujal na palubě zhruba takovou polohu, jako když se mouše utrhnou obě křidélka a obrátí se na záda. Zrovna tak nějak podobně se ten Kačaba na té podlaze pohyboval.

Na tomto místě by však bylo záhodno podotknout, že tuto trochu zvláštní a neobvyklou činnost nedělal příliš dlouho. Najednou z ničeho nic totiž ztuhll a zakřičel z plných plic: „Tříska! Zabodl jsem si třísku!“ Když se však nikdo z pirátů ani po jeho zoufalém volání k ničemu neměl, znovu všechny nahlas pobídl: „No tak co je? Co tak na mě koukáte? Pomozte mi ji honem vytáhnout!“ Až teprve po tom druhém upozornění to na palubě pirátské lodi vypadalo nějak podobně, jako na ragbyovém hřišti, když hráči vytvoří mlýn - (jenže namísto šišatého balónu se v jeho středu zmítal nešťastný velitel Kačaba).

„Já už opravdu nemůžu!“- volal pirát Nohýnek. „Já bych rád věděl, co to tam pořád děláte? Kde to vázne? Kdy už mě konečně někdo vysvobodí?“ Nikdo mu však nevěnoval patřičnou pozornost. Všichni byli zaměstnáni problémem, který před ně tak nečekaně Kačaba postavil. Jenom pirát Nejezchleb nepomáhal svému veliteli. Stál opodál, jak to měl ve zvyku a všechno pečlivě sledoval. Naklonil se přes zábradlí a zavolal dolů na Nohýnka:

„Už to bude, kamaráde, musíš mít ale ještě nějakou chvíli strpení! Jenom co se naučíme plavat, tak tě snadno a rychle z té vody vytáhneme!“

„Bolí mě už celé tělo!“- sténal Nohýnek. „A taky už jsem si několikrát polknul!“- dodal plačtivě.

„To nic,“- soucítil s ním pirát Nejezchleb. „To je úplně normální. Já bych řekl, že to dělá skoro každý, že si polkne, když se učí plavat.“ Protože se ale právě na palubě dělo něco mimořádného, přestal se dál o kamaráda Nohýnka starat a naopak se zájmem sledoval, jak si piráti poradí s tou Kačabovou třískou, aby jejich velitel mohl hned zase dál potom pokračovat v započaté lekci plavání.

Kačaba se rozhodl zachránit piráta Nohýnka

„Trochu toho odpočinku neuškodí, co?“- zasmál se poněkud nuceně Kačaba. Před mužstvem se sice tvářil jako hrdina a snažil se všechno obrátit v žert, ale pozorný divák by v jeho obličeji spatřil podobně kyselou grimasu, jako by právě snědl kilo nezralých angreštů. „S výcvikem jsme už definitivně skončili, a tak teď vám už konečně předvedu, jak se doopravdy plave,“- sliboval. Bez dalšího otálení pak srdnatě přelezl zábradlí. „Když už chcete plavat, tak ze všeho nejdůležitější je, abyste se vůbec dostali do vody,“- vysvětloval okolostojícím. Podíval se dolů na hladinu a v tu ránu se mu zatočila hlava. Byla to přece jenom výška a Kačabovi se z toho pohledu podlomila kolena. Jedna noha mu přitom uklouzla a jak se chtěl narovnat, sklouzla mu z kovové trubky i ta druhá. Kačaba visel ve vzduchu, křečovitě se držel zábradlí a snažil se vytáhnout nahoru. Nechtěl si však před svým mužstvem udělat ostudu a tak byl raději zticha. Piráti po sobě nerozhodně koukali. Nevěděli, zda mají svému veliteli pomoci, nebo jestli to, co jim právě předvádí, patří do další části jeho výcviku.

„To nic, to se jenom Kačaba dostává do vody,“- ujistil je pirát Sekule. Kačabovi ale už za chvíli začaly bělet klouby od toho křečovitého držení a také poznal, že se už na tom zábradlí stejně dlouho neudrží. Přenechal proto všechno osudu. Zacpal si jednou rukou nos, zavřel oči a pustil se. Piráti se naklonili přes zábradlí aby lépe viděli, jak si počíná jejich neohrožený velitel.

„To je divné…“- zakroutil hlavou po nějaké chvíli pozorování pirát Formánek, kterému ostatní přezdívali „Filozof“ pro jeho neustálé přemýšlení nad různými záhadami. „Jenom se na to podívejte! Kačaba má jednou rukou zacpaný nos a přece plave!“

„Je to prostě třída!“- řekl uznale na adresu svého velitele pirát Rambousek. Stalo se totiž něco neočekávaného. Když Kačaba padal do vody, roztáhly se mu šosy jeho kabátu a jeden z těch šosů se čistou náhodou zachytil za hrot kotvy, která byla těsně pod hladinou a kterou někdo zapomněl vytáhnout.

Kačaba zjistil ke svému úžasu, že už dál nikam nepadá. Otevřel oči, odecpal si nos a rozhlédl se kolem sebe. Mužstvo na palubě jásalo a provolávalo mu slávu. Tím hlukem se probudil i pirát Nohýnek, který zatím samou únavou v zoufalém boji o život usnul na hladině. Když uviděl Kačabu na vlnách, zavolal na něho:

„Sem! Ke mně, ty můj zachránce!“ Kačaba byl v tuto chvíli vzdálen od piráta Nohýnka asi půl metru. Proto se rozhodl, že když už je ve vodě, tak toho nešťastníka zachrání. Udělal několik záběrů paží, ale kotva ho držela pevně. Jenomže Kačaba se nemínil vzdát jenom tak snadno. Celý rudý tepal svými pažemi vodu, která vysoko cákala a pěnila. Od pirátů stojících nahoře na palubě za to sklidil veliký potlesk.

„Jak krásně plave!“- volal s obdivem vychrtlý pirát Nejezchleb, který zpovzdálí všechno sledoval.

„A jak krásně cáká!“- doplnil honem pirát Valnoha, aby měl také nějaký podíl na obdivu ke svému veliteli.

„Hm… cáká… cáká. Plave a přece neplave!“- dumal nad tou záhadou pirát Formánek. Když Kačaba zjistil marnost svého počínání, zavolal nahoru na piráty:

„Chlapi, hoďte mu někdo záchranný pás!“ V příštím okamžiku už plesklo červenobílé záchranné kolo vedle Nohýnka.

„Já tam nedosáhnu!“- bědoval tlouštík žalostně. Zoufale lomil rukama, ale dosáhl jenom toho, že si zase pořádně nabral do pusy slané mořské vody.

„Hoďte sem další!“- rozkázal Kačaba. Druhé kolo dopadlo hned vedle toho prvního.

„Pořád je to daleko!“- trval na svém Nohýnek. „Nebylo by tam náhodou ještě jedno?“

„Tak sem naházejte všechna kola, co máte!“- volal Kačaba. „Snad se některého z nich chytí.“ Za malou chvíli to vypadalo kolem pirátské lodi jako na rozkvetlé louce. Záchranná kola se pohupovala na vlnách a mezi nimi se plácal pirát Nohýnek.

„Ještě jedno! Ještě aspoň jedno!“- žadonil a chňapal rukama kolem sebe. Po obrovském úsilí se mu nakonec přece jen nějaké podařilo zachytit a držel se ho zuby nehty. Najednou s úlevou pocítil, že je tažen nějakou silou k lodi. To Kačaba konečně rozepnul mosazný knoflík na svém kabátu a natáhl se toho půl metru pro záchranné kolo, kterého se předtím uchopil pirát Nohýnek.

„Ať žije náš Kačaba! Ať žije náš velitel!“- skandovali piráti na palubě.

„Náš odvážný velitel!“- přidal honem pirát Valnoha, jehož rozříznutá pusa se přitom usmívala od ucha k uchu.

„Spusťte provazový žebřík!“- zavolal Kačaba nahoru, zatím co Nohýnka nasoukal do toho záchranného kola. Piráti spustili provazový žebřík, aby jejich kamarád mohl být konečně zachráněn.

Pirát Nohýnek je napaden žralokem

Jenže jak už jsme si řekli, Nohýnek byl opravdu neobyčejně tlustý. A jak při tom svém zmítání upíjel z moře, měla tahle super těžká váha ještě o nějaké to kilo navíc. Už byl skoro nahoře, když v tom okamžiku napnutý provazový žebřík nevydržel tu obrovskou tíhu a praskl. Nohýnek se tak rázem ocitnul znova tam, kde byl před chviličkou.

„Žralok!“- ozvalo se najednou ze strážního koše na Amálii. Josef Boukal, který byl v této chvíli nejvýš ze všech, zahlédl také jako první na vodní hladině černou hřbetní ploutev obávaného nepřítele všech námořníků. Všichni strnuli a s hrůzou hleděli na blížícího se žraloka.

„Dělejte něco!“- ječel zezdola Kačaba.

„Dělejte něco!“- přizvukoval mu pirát Nohýnek.

Posádky obou lodí byly namačkány u zábradlí. Někteří námořníci dokonce mezi sebou uzavírali sázky, koho si žralok vybere jako prvního. Sázelo se deset ku jedné na piráta Nohýnka, který byl nepoměrně větším a jistě i chutnějším soustem, než šlachovitý Kačaba. I kormidelníci obou lodí opustili svá stanoviště, aby jim z té podívané nic neušlo.

Tak se stalo, že Amálie i pirátská loď byly na malou chvíli bez dozoru. Ta chvíle však stačila k tomu, aby se obě lodi k sobě nebezpečně přiblížily a mírně narazily do sebe. Bylo to opravdu jen slabé klepnutí, ale úplně stačilo k tomu, aby se zábradlí obtěžkané piráty i námořníky zlomilo a obě mužstva popadala do vody jako přezrálé švestky.

Piráti blahořečili osudu, že předtím naházeli do vody ta záchranná kola kvůli Nohýnkovi a honem si teď každý některé z nich popadl.

Jenom jediný pirát z celé posádky zůstal na palubě a všechno zpovzdálí sledoval. Samozřejmě to nemohl být nikdo jiný, než pirát Nejezchleb. Koukal na to hemžení pod sebou a tiše se chechtal pod vousy. Vtom Amálie narazila do pirátské lodi podruhé. Pirát Nejezchleb ztratil rovnováhu a dírou v prolomeném zábradlí propadl po hlavě mezi své kamarády.

Nechtěná výměna lodí

Vidina nebezpečí způsobila, že se všichni bleskurychle vyškrábali z vody na palubu. Jaké však bylo jejich překvapení, když si vyklepali vodu z uší a pořádně se rozhlédli. V tom zmatku, který nastal, si to však nějakým podivným řízením osudu popletli. Námořníci z Amálie včetně kapitána se tak nečekaně ocitli na pirátské lodi a piráti zase na Amálii.

Piráti byli radostí bez sebe, že snadno získali tak krásnou loď a hned tuto událost zapsali do pirátského lodního deníku. Kačabovi provolávali slávu a Kačaba zářil pýchou a chodil mezi nimi jako nafouknutý krocan.

„Když to takhle dopadlo, tak už zůstaneme na Amálii,“- rozhodl se okamžitě. „Stejně je to daleko lepší loď, než ta naše rachotina.“

A tak to taky zůstalo. Námořníci i kapitán byli nakonec rádi, že tak lehce vyvázli a když viděli, že už o ně piráti nemají zájem, napnuli plachty a ujížděli pryč.

Námořníci na pirátské lodi už byli z dohledu a Kačaba dal příkaz k vyplutí. Jaká to však byla jízda! Celá Amálie se drkotala a poskakovala, jako by se měla každou chvíli rozpadnout. Kačaba chodil zadumaně po celé lodi, ohmatával a proklepával kdejaké prkno a zkoušel, jestli jsou všude dobře upevněná. Zašel i ke kormidlu, na příď, do podpalubí, chodil od levoboku na pravobok a pořád nemohl přijít na to, čím to vlastně může být, že ta Amálie tak špatně pluje.

„To je zajímavé,“- bručel si sám pro sebe. „Tak krásná loď se ta Amálie zdála a ona je zatím tak špatně postavená.“

Piráti mají na lodi o jednoho muže víc