Sirael

Robert Hombre

Informace

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2018

© Robert Hombre

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-082-0 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-083-7 (mobi verze)

Jednou se Slunce tak unavilo,
že usnulo hluboce, v náruči zeleného jezera.
Lidi trápila taková temnota.
Ona se slitovala nad nimi a přišla mezi nás.

Anna Adamis; (Gyöngyhajú lány)

Kapitola 1

Když sluha hledá pravdu na dně džbánu

pranic se tím nezalíbí svému pánu.

Pojďte, posaďte se. Budu vám vyprávět legendu zdávných let. Zlet, kdy se rodil dnešní svět. Legendu severních lesů. Severních lesů ajezer zahalených voparu ranních mlh. Legendu olidech, chladných jak severní vítr. Drsných jak krutá severská zima. Legendu zčasu mágů, záhadných jako hluboké severské lesy. Nedostupných jak bažiny vkraji jezer.

Hrad, či spíše hradiště Haalberg vyčnívalo nad koruny vysokých dubů na okraji lesa. Vybudovali jej na vrcholku nevysokého, ale prostorného návrší. Vybudovali kochraně svého lesa, svého domova. Planina luk, která se rozprostírala voblouku velké řeky, tady končila azačínal hustý neprostupný les.

Od včerejšího večera se prostor za hradbami hemžil množstvím lidí. Uklízeli vše, co nemělo byt vidět, avystavovali vše, co mělo naopak být viděno. Od včerejšího příjezdu krále se hradiště připravovalo na příjezd vzácného hosta. Královská družina dorazila ze sídelního hradu po úzké klikaté cestě, vedoucí pod korunami stromů. Král již předtím poslal posly, aby ohlásili jeho návštěvu imimořádnou událost, které bude hradiště svědkem. Teď sám dohlížel na poslední přípravy. Rozhodně se nechtěl předvést před svým hostem, jako špinavý barbar. Hodovní síň byla vyzdobena koberci, kožešinami apraporci zposlední válečné výpravy. Hostem krále měl být samotný císař.

Císař neměl zrovna voblibě severské kraje. Mnohem více dával přednost teplejšímu azábavnějšímu jihu. Rád by se zmocnil toho severského království aposunul se tak dál po břehu moře, ovšem nebylo to lehké. Mnoho velkých dobyvatelů již před ním uvízlo vhlubokých lesích abažinách. Mít krále těchto lesů za spojence se zatím ukazovalo jako ideální řešení. Císař příliš nevěřil svým baronům na severu. Ti seveřané byli příliš nezávislí. Spojenectví slesním královstvím je drželo na uzdě.

Císař také uměl ocenit pomoc, kterou mu král poskytl při sporech na jihu. Tohle vojsko bylo opravdu silné adrsné. Proto se teď odhodlal kvýpravě na sever. Nebyla to příjemná cesta. Tady nebyly pohodlné silnice. Jen lesní stezky aprašné cesty přes planinu. Jediný most široko daleko umožňoval pohodlný přechod přes řeku. Císař rozhodně nemiloval brody.

Král Jan stál na podsebití hlavní věže apozoroval obzor. Hlídka jej upozornila na blížící se průvod. Zatím viděl jen prach ahejna ptáků, která se divoce rozlétala do okolí. Pozorně sledoval průvod, který se vynořil zprachu. Dlouhý had jezdců avozů se blížil khradišti. Dva mágové se zjevili za králem aspolu sním pozorovali příchozí. Starý mág měl kdysi jméno Theodorik, ale již dlouho mu nikdo neřekl jinak než stařec. Mladší pak měl jméno Paterius. Nebylo to dávno, co přišel ze severu, aby se poklonil velkému mistru astal se jeho učedníkem.

Král nebyl zaskočen jejich příchodem. Objevili se náhle, ale to bylo unich zvykem. Spíše se mu ulevilo. Chtěl je mít tady. Vzkázal pro ně, ale jejich poslušenstvím si nikdy nebyl plně jist. Stařec dost ignoroval vnější svět aobjevil se jen tehdy, kdy to bylo pro něj vhodné. Jeho mladší společník, jej většinou doprovázel. Jen občas se znenadání objevil na některém hradišti či hradu, snad pro své pobavení. Bavil svými kousky děti ipanstvo, aby pak znovu zmizel. Bez přivítání, bez rozloučení.

Císařský průvod dorazil khradišti. Král spěchal kjeho uvítání. Oba mágové na věži osaměli. Stáli nepohnutě na ochozu apečlivě si prohlíželi příchozí. Na čele průvodu jela čelní hlídka. Dvacet jezdců vplné zbroji. Jejich tělo krylo kroužkové brnění. Na hlavách měli helmice sčelními štítky, které kryly nos. Přes brnění měli přehozené bílé pláště scísařským znakem na prsou. Usedla pak zavěšené štíty avrukou dlouhá kopí. Spořádaně jeli za praporečníkem scísařským praporem.

Za touto hlídkou jel císař vdoprovodu svých nejbližších knížat. Ještě za obzorem opustil císař pohodlnější vůz apřesedl na koně. Převlékl se také zhrubého cestovního oděvu do mnohem honosnějšího slavnostního úboru. Na sobě měl teď modrou halenu se zlatým lemem acísařským orlem na prsou. Vysoké kožené jezdecké boty apřes ramena přehozený červený plášť, sepnutý zlatou sponou. Na hlavu vložil čepici lemovanou sobolí kožešinou. Byl to dar od krále Jana. Císař chtěl ukázat, že si váží darů svého spojence.

Císaře doprovázeli vybraní hodnostáři. Rád měl po boku své nejvěrnější. Jen biskupa nechal doma. Nechtěl dráždit své ještě pohanské hostitele.

Také císařská družina se převlékla do slavnostních úborů. Na doprovodných vozech se ocitly zaprášené cestovní šaty. Deset vybraných šlechticů.

Kníže Olbert ijeho bratr Valant byli císaři nejbližší. Mladý hrabě Karel zas nepostradatelný. Jeho znalost jazyků severních národů se při jednání náramně hodila.

Císařský nejvyšší lovčí Ulrich zAachu ataké šest hrabat ze severních hrabství. Vslavnostních úborech tvořili pozadí císařské velkoleposti. Postavou mezi nimi vynikal Henrich zLeobu. Při jeho postavě obra mu nikdo neřekl jinak než Drobeček. Petr zMain, Petr zCeinu, Robert zAjnou, Marcel zMontmeer aSebastian zObensee.

Za císařskou družinou jely čtyři vozy. Vezly zásoby na cestu. Náhradní oblečení, jídlo, stany kpřenocování itěžkou zbroj. Vedle vozů kráčeli sloužící císaře iostatních šlechticů. Celý průvod uzavíral hlavní vojenský oddíl. Stovka mužů císařovy osobní stráže vplné zbroji. Průvod se pomalu blížil khradišti.

Po svém zvyku si císař prohlížel sílu opevnění. Nebylo to bůhvíco. Hliněný vysoký val, dvojitá palisáda kůlů, dřevěná brána. Ve středu hradiště byla vnitřní hradba. Oddělovala knížecí část od části služebné. Pravda, kůly byly mohutné dubové. Ztvrdého dubového dřeva byla ibrána. Ve srubech uvnitř hradu ovšem mohlo být ipár tisíc vojáků. Byly tu jistě isýpky askladiště. Voda ve studni sotva kdy vyschne. Vcentru hradiště za vnitřní hradbou stála vysoká kamenná věž. Po jejich bocích byly dvě dlouhé budovy, kryté doškovou střechou. Nalevo byla obytná budova avté napravo sněmovní síň.

Praporečník projel obě brány azastavil se uprostřed nádvoří. Před věží stála uvítací delegace. Přední voj se rozestoupil acísař projel špalírem až ke svému hostiteli. Sestoupil zkoně avykročil vstříc přivítání. Oba panovníci si padli vobvyklé oběti. Pak ustoupili akrál pokynul mládenci adívce suvítacími dary. Mládenec držel vruce sůl adívka bochník chleba. Císař si ulomil kus chleba aposypal si jej solí. Pak se uklonil dívce apoklepal po rameni chlapci. Král Jan mu představil svoji rodinu. Svou ženu isyna, také svého švagra, hraběte Waltara, královnina bratra. Králova bratra Michala již zná, byl mu představen již na válečné výpravě. Císař omluvil svou ženu. Také on čeká na svého potomka anaděje se může naplnit každým dnem. Vdoprovodu krále akrálovny zamířil do své komnaty.

Nádvoří po odchodu panovníků ožilo. Družiny obou panovníků se srdečně vítaly. Spolubojovníci znedávných bitev žertovali otom, jak dobré bydlo změnilo jejich postavy. Poukazovali si navzájem na svá břicha aochablé svaly. Se smíchem vzpomínali na událostí velké výpravy na jih.

Uprostřed hloučku vynikaly postavy tří obrů. Dvojčata Tangarové si vničem nezadaly sDrobečkem. Hrabata Welhem zMaar, Lekko zKolinghy, Torgar zLöbe, Halfart zNorde, Jordik zCeltru, Legarderis zToika aHelebert zFjorden tvořili družinu krále. Moren zKalingy, správce místní pevnosti uvedl své hosty do sněmovní místnosti. Císařské vojsko opustilo nádvoří aubytovalo se ve srubech ktomu vyhrazených na rozsáhlé ploše mezi hradbami.

Mágové na věži sledovali přivítaní vzácných hostů. Mladý mág si všiml muže včerném plášti skapucí. Muž kráčel vedle vozu askrýval svou tvář. Na nádvoří se ukryl mezi sloužící. Mág se podíval na svého mistra. Jeho tvář však zůstávala kamenná. Mágové na ochozu věže pozorovali, jak se skupinky pomalu rozchází. Pak ioba mágové na věži také sestoupili dolů.

Velká hodovní síň se naplnila družinami obou panovníků. Ve velkém sále sedí na vyvýšených místech oba panovníci. Vtěžkých dřevěných trůnech, pokrytých kožešinou. Po stranách sálu pak jejich družiny. Po pravé domácí, proti nim hosté. Dlouhé stoly zhrubých dunových prken aza nimi lavice, vystlané kožešinami. Hosté si dobírají hrubé adrsné obydlí svých hostů. Už chápou jejich odolnost aodvahu vboji. Kdo zvládne tohle pohodlí, musí být hodně tvrdý muž. Ovšem kožešiny, na kterých se hosté usadili, by vjejich domovech byly ceněné avyvažované zlatem.

Sloužící roznesli na stoly mísy plné pokladů této země. Ptáte se na jídelní menu? Přesný seznam se nám nezachoval, ovšem můžeme si jej představit. Pečená selata divočáka, zajíci, srnci ajeleni. Pečeně, paštiky, nadívané husy nebo kachny. To vše doplněné bochníky chleba. Ve vzácných pohárech vzácné víno. Obojí kořist zposlední výpravy na jih. Pro místní jejich oblíbené pivo vtěžkých korbelech. Sloužící přinesli imísy vody sručníky komývání rukou apostavili je za lavice.

Hladová těla jsou již nasycena. Zapálené louče ozařují sál azahánějí večerní šero. Hudebníci se snaží přehlušit hluk hovorů. Taneční skupiny střídají skupiny potulných kejklířů. Ohně šlehají zúst, žongléři udrží ve vzduchu neuvěřitelné věci. Na vysokých tyčích se předvádějí gymnasté. Jiní pak metají své salta vneuvěřitelných výškách.

Spřibývající dobou avínem se královna uklání svým hostům aspolu se svou družinou se loučí. Omlouvá se císaři, který se jí marně snaží přemlouvat. Královna se svým synem opouští sál. Pánská společnost pokračuje dál ve večerní pitce. Síň osvětlují již jen planoucí svíce apár pochodní. Žerty obou stran se přiostřují. Hosté chválí krásu místních žen. Domácí rytíři pak se smíchem vyhrožují aukazují, jak budou své krásky chránit. Mohutný hrabě Henrich se předvádí vcelé své síle akráse. Vstoupil doprostřed sálu avšichni si mohou prohlédnout tohoto obra. Zkrálovské strany se zvedá onic menší vyzyvatel. Oba dva chvíli stojí proti sobě, ale pak je zastaví pokyny obou panovníků. Nechtějí riskovat osobní souboje. Nechtějí kazit nebo vyhrotit náladu vsále.

Císař dává pokyn svému osobnímu mágu, aby předvedl své umění. Před nedávnem se objevil zhlubokého severu. Vystoupil zobchodní lodě ahned předvedl své umění. Kráčel přístavním molem asborem se kněmu přidávaly přístavní kočky apsi se stavěli do špalíru. Na ramenou mu seděli racci. Uprostřed náměstí před radnicí pak začal sdalším vystoupením.

Císař se obrátil ke králi.

„Snad itví mágové se nám něčím pochlubí?“

„Nestojím okouzelné husy. Mám jich dost ve svých lesích.“ Smál se král.

„Mí mágové ovládají temnější síly.“

„Možná, že vlesích jsou ikrásné divoženky. Možná by nám sem mohly nějakou přivolat.“