EDÍCIA POÉZIA

Dana Podracká

Paternoster

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © Dana Podracká 2018

Study © Ivan Čičmanec 2018

Cover photo © Lucia Papčová 2018

Graphic and cover design © Erik Jakub Groch 2018

Slovak edition © Skalná ruža 2018

ISBN 978-80-89816-19-4

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

1

Meander rieky

Dovidím na skalný útes, plný vodných vtákov

Reliéfy kresieb sa odrážajú v zrkadle vody, 

prvé vzlietajú z druhých, aby sa zahniezdili

Navštevujú ma divé kačice a husi, labuť s lyskou,

bocian, rybárik aj čajka

Pridávajú sa potápka s kúdeľničkou,

kormorán a volavka, kaňa so žltou škvrnou

v mojom oku

Stačí otvoriť šuplík na kuchynskom stole,

kam sme odkladali rybársky vlas

Vyšplhať sa po ňom na temeno, uvidieť

meander rieky

To, čoho sa nesmiem zľaknúť, je duch

Vdychovať vietor

Zaviazali mi oči a rozpŕchli sa,

bola som neprestajne v hre na slepú babu

hľadania tých druhých

Na čistine za mestom, v mnohostene,

plnom mladých duší

Uhýbali mi, navigovali ma pokrikmi a smiechom,

vzďaľovali sa a približovali takmer na dotyk,

ale nikto nechcel pásku,

nikto nechcel palicu

Ujal sa ma vietor

Naučil ma písať klávesmi, prizmou lámať odtiene

Vdychovala som pneumu

a v nej seba samu, jeho samého

Daroval mi dedičstvo, ktoré je tu od vekov

Stĺp dymu na deň, stĺp ohňa na noc,

lebo inak sa nedá dôjsť na prvotné miesto

Postava v modrom rastri

Z kopy papiera určenej do zberu

sa oddelila postava v modrom rastri

V jaseňových dreváčikoch

prichádza s rozpaženými rukami

Naše samoty sa vidia, v letiacej mysli aj ja

rozpažujem ruky na znak zvítania

Spoznávame sa podľa lišajníkov v skalách,

kde slnko ešte páli, ale deň sa už skončil

Počujem klopkanie ako vtedy,

pri studničke, podľa ktorej si dala meno Timrava

Starosta Polichna Pavel K. rozpráva v aute,

že do obce prileteli bociany

Počas dlhých letov,

keď unavené nemôžu udržať hlavu,

jeden sa krkom opiera o chvost druhého

a ten, ktorý je prvý, preletí na koniec

Slovo otvára brod,

prevádzajúci z brehu na breh

vzduchom

Základy chôdze

Nebeské a pozemské cesty sa prelínajú

Občas sa pristihnem pri tom,

že chodník, po ktorom kráčam, nie je na mape

Spoznávam to podľa vznášajúcich sa hrablí,

motyky a rýľa po otcovi a po mame

V svetelných zábleskoch ich zahliadnem v lístí,

medzi štíhlymi kmeňmi stromov

Sú s nimi fauna a flóra, ktoré nepoznám

Chocholaté vtáky, obrovské kalichy kvetov,

mandragora

Dierou v plote vchádzam do opusteného areálu,

po vykývanom rebríku

zostupujem do prázdneho bazéna

V modrých plochách pobývajú

figúry čistého jazyka,

vidia ma, ale nedávajú sa mi spoznať do konca

Obrátené dolu hlavou navigujú ma,

určujú základy mojej chôdze

Žalm pre zvinutú dušu

Na konci zrázov bdie zvinutá duša

Sedí na okraji vane a púšťa bubliny

Para ich chvíľu zadržiava pred dotykom s hladinou,

kde praskajú a premieňajú sa v nič

Prasknutie za prasknutím narastá vo mne obava,

že mi telom prenikne ruka, vyberie štupeľ

a kanál zaspieva žalm

Chcela by som rozprestrieť zvinutú dušu 

na konci zrázov

Napriamujem sa celým bytím,

rukami sa dvíham spod hladiny, aby aspoň jedna

z bublín dopadla na moju tvár

Dotyk je vyslobodzujúci okamih:

zvitok je vo mne

Rúra

Pod jazerom je ruina domu, v ktorom sa kedysi žilo

Svedčia o tom mrazmi pokrútené slivky,

držiace sa koreňmi záhrady

Po schodoch z opracovaného kameňa

vystupujem pod pohyblivé škridly nepokoja

Múry ma oddeľujú od hlučných motoriek, brázdiacich

kopce s vybuchujúcou energiou tínedžerov,

zanechávajúcich za sebou hmlu z výfukových plynov,

roztrhanú trávu, asymetrický dezén v blate

Vchádzam do kuchyne, kde nie je nič,

len rúra

Ženské brucho s pupočníkom

Večne otvorené lono, kde je jedlo, dieťa, duša

Matka, ktorá čaká

Otvára ústa a učí hovoriť tmu

Eros z mušle

Láva sa nepýta na popol, nasleduje oheň

Nastal čas tuhnutia,

v ktorom treba nadobudnúť tvar

Vynoriť sa s kockami soli na perách

Dokončiť fresku

Zhadzujeme zo seba košeľu a sako, opasok,

nohavice, sukňu, spodnú bielizeň, všetko padá do výšky

tak dlho, že na nič nedovidieť

Chytáme sa za ruky a skáčeme do mušle,

kde je číra esencia, dokonca zlatá komnata sa

pootvorila

Rinie sa z nej milostná myšlienka,

hľadajúca jedno telo

2

Koniec ukážky