Nepříjemná situace

Jak psát povídku pro Blackwooda

Copyright © Edgar Allan Poe, 1838

Cover © Splendidum družstvo, 2026

Czech Edition © Splendidum družstvo

Vražné, Hynčice, 2026

První el. vydání

ISBN  978-80-7681-414-1 (EPUB)

ISBN  978-80-7681-415-8 (MOBI)

ISBN  978-80-7681-416-5 (PDF)

Z anglického originálu Tales of the Grotesque and Arabesque by Edgar Allan Poe přeložila Alena Adamcová.

Obsah

Jak psát povídku pro ‚Blackwooda´

Nepříjemná situace

DOPORUČUJEME

Splendidum družstvo 2026

Jak psát povídku pro ‚Blackwooda´

Domnívám se, že o mně slyšel každý. Jmenuji se signora Psyché Zenobie. To vím naprosto jistě. Nikdo kromě mých nepřátel mi neříká Suki Snobsová. Bylo mi řečeno, že „Suki“ je vulgárním zkomolením jména „Psyché“, což je přece krásné řecké jméno znamenající „duši“ (a to se ke mně výborně hodí, neboť jsem samá duše!), a také „motýl“; a to se bezpochyby vztahuje k mému vzhledu, když si obléknu nové šaty z malinového saténu s nebesky modrou arabskou mantilou, ozdobenou zelenými agrafami a sedmi volány z oranžových aurikulí.

Co se týče příjmení Snobsová — stačí se na mě podívat, aby bylo jasné, že žádná Snobsová nejsem. Tenhle drb rozšířila slečna Tabitha Tuřínová čistě ze závisti. Tabitha Tuřínová! Jaká ničemnice! Ale co jiného čekat od tuřínu? Zajímalo by mě, zda si pamatuje staré přísloví o „krvi z tuřínu“. (Nezapomenu jí to při nejbližší příležitosti připomenout. A také jí nezapomenout ukázat nos.)

Kde jsem to přestala? Ach ano! Ujišťují mě, že Snobs je zkomolenina jména Zenobie; že Zenobie byla královna (já také — doktor Peněgroš mě vždy nazývá královnou srdcí); že Zenobie, stejně jako Psyché, je řecké slovo; že můj otec byl „Řek“, a proto mám plné právo na své příjmení Zenobie, nikoli však na Snobsovou. Nikdo kromě Tabithy Tuřínové mi neříká Suki Snobsová. Já jsem signora Psyché Zenobie.

Jak jsem již řekla, slyšel o mně každý. Jsem ona slavná Psyché Zenobie, která se těší zasloužené pověsti dopisovatelky  Svazu Výhradně Vědeckých Vytříbených Týdenních Čajových Dýchánků Úspěšně Likvidujících Zaostalost Lidstva Výmluvnými Výlevy. Tento název nám vymyslel doktor Peněgroš — prý proto, že zní hlučně jako prázdný sud od rumu. (Někdy bývá hrubý, ale jinak je to chytrý člověk!) Všichni si tato písmena připisujeme za svá jména, stejně jako to činí členové Královské umělecké společnosti či Společnosti pro šíření užitečných znalostí a podobně.

Doktor Peněgroš tvrdí, že písmeno „P“ znamená „prohnilý“ a že celý název se má číst jako „Společnost pro Rozpoznávání Prohnilých Zajíců“, a nikoli jako společnost lorda Broughama — ale doktor Peněgroš je takový podivín! Člověk nikdy neví, kdy to myslí vážně. Každopádně ke svým jménům vždy připojujeme písmena S. V. V. T. Č. D. Ú. L. Z. L. V. V. — tedy Svaz Výhradně Vědeckých Vytříbených Týdenních Čajových Dýchánků Úspěšně Likvidujících Zaostalost Lidstva Výmluvnými Výlevy — jedno písmeno za každé slovo, což je mnohem lepší než u lorda Broughama. Doktor Peněgroš tvrdí, že nás ta písmena dokonale vystihují, ale přiznám se, že vůbec nechápu, co tím myslí.

Navzdory pomoci doktora Peněgroše a usilovné snaze samotného spolku upoutat na sebe pozornost neměl tento spolek žádný větší úspěch, dokud jsem do něj nevstoupila já. Po pravdě řečeno si jeho členové dovolovali příliš lehkovážný tón. Týdenní sobotní přednášky se vyznačovaly spíše bufonérií než hloubkou myšlení. Takový — mišmaš. Žádné zkoumání prvotních příčin ani základních principů. Vlastně vůbec žádné zkoumání. Ani špetka pozornosti věnovaná největšímu ze všech problémů — problému všeobecné shody. Zkrátka nic, co by se jen vzdáleně podobalo mému stylu psaní. Všechno bylo na nízké — velmi nízké! — úrovni. Žádná hloubka, žádná učenost, žádná filozofie — nic z toho, čemu učenci říkají duchovnost a nevzdělanci manýrovanost.

Po vstupu do společnosti jsem se snažila vnést do ní vznešenější myšlenky a vytříbenější styl — a je všeobecně známo, že se mi to podařilo výtečně. V současnosti členové S. V. V. T. Č. D. Ú. L. Z. L. V. V. píší povídky, které se v ničem nehorší ani těm v *Blackwoodu*. Zmiňuji *Blackwood*, protože jsem slyšela, že právě na stránkách tohoto zaslouženě proslulého časopisu lze nalézt nejlepší články na jakékoli téma. Nyní jej bereme ve všem za vzor, a proto si rychle získáváme věhlas.

Vždyť pokud se člověk pustí do práce obratně, není vůbec těžké napsat pravý „blackwoodovský“ příběh. Samozřejmě nemám na mysli články politické. Každý přece ví, jak se takové texty sestavují — od doby, kdy to vysvětlil doktor Peněgroš.

Pan Blackwood vezme krejčovské nůžky a vedle něj stojí připraveni tři učedníci. Jeden mu podává Timesy, druhý Examiner a třetí Příručku k Dingy-Bomu pana Galyuna. Panu Blackwoodovi pak zbývá už jen vystřihovat a míchat. Jde to velmi rychle: Examiner, Dingy-Bom,Times — potom Times, Dingy-Bom, Examiner — a nakonec Times, Examiner a Dingy-Bom.

Hlavní ozdobou časopisu jsou však eseje a povídky na nejrůznější témata; ty nejlepší z nich patří — slovy doktora Peněgroše — do kategorie bizarerries (ať už to znamená cokoli), zatímco ostatní jim říkají prostě senzacechtivé. Tento druh literatury jsem vždy velmi oceňovala, avšak o způsobech jeho tvorby jsem se dozvěděla teprve poté, co jsem nedávno (z pověření společnosti) navštívila pana Blackwooda.

Metoda je velmi prostá, ačkoli ne tak docela prostá jako u článků politických. Dostavila jsem se k panu Blackwoodovi, přednesla mu přání naší společnosti a byla přijata s velkou zdvořilostí. Pozval mě do své pracovny, kde mi poskytl přesné pokyny k celé proceduře.

„Madam,“ pravil — zjevně ohromen mým vznešeným zjevem, neboť jsem měla na sobě malinové saténové šaty se zelenými agrafami a oranžovými aurikulami — „madam, račte se posadit. Věc se má takto. Především si autor senzacechtivých povídek musí opatřit velmi černý inkoust a velmi velké pero s velmi tupým hrotem. A zapamatujte si, slečno Psyché Zenobie,“ pokračoval po krátké pauze hluboce působivým a slavnostním hlasem, „zapamatujte si: toto pero — nikdy — se nesmí ořezávat! Zde, madam, tkví celé tajemství a samotná duše senzacechtivé povídky. Troufám si tvrdit, že nikdo — ani ten největší génius — nikdy nenapsal, prosím pochopte mě správně, dobré povídky dobrým perem. Buďte si jista: je-li rukopis snadno čitelný, nestojí ani za čtení. To je jedna z našich základních zásad — a pokud s ní nesouhlasíte, naše rozmluva je u konce.“

Nepříjemná situace

DOPORUČUJEME

1. Díl - 159 Kč/ 227 str.

2. Díl - 159 Kč/ 259 str.

3. Díl - 159 Kč/ 255 str.

1. Díl - 79 Kč/ 161 str.

2. Díl - 79 Kč/ 188 str.

Table of Contents

Jak psát povídku pro ‚Blackwooda´

Nepříjemná situace

DOPORUČUJEME