Copyright © 2020 by Jim Murphy

Cover copyright © 2025 by Hachette Book Group, Inc.

Translation © Tomáš Piňos, 2026

ISBN 978-80-284-1121-3

Pro mého otce Donalda C. Murphyho,

který mě naučil důkladně zvažovat, co mám milovat a na co se nemám zaměřovat. Miluji tě.

Brzy na viděnou.

Pro moji matku Mičiko M. Murphyovou

(rozenou Kojamaovou)

Jsi můj vzor. Miluji tě.

Pro Naomi T. Murphyovou,

moji sestru a inspiraci.

„Tohle je mé tajemství. Je velmi jednoduché. Vidíme dobře jen srdcem. Co je důležité, je očím neviditelné.“

Antoine de Saint-Exupéry, Malý princ

„Víc než cokoliv jiného střež své srdce,

protože z něj vycházejí prameny života.“

Šalomoun, třetí král Izraelského království

 1          PŘEDMLUVA

Kojama Bunpačiro měl před sebou těžké rozhodnutí. Byl ochotný zemřít? Byl připravený obětovat pohodlí a potěšení a zasvětit všechno, co měl, nesobecké cestě válečníka? Byl ochotný ctít samurajský kodex?

Kdo se chtěl ve feudálním Japonsku stát samurajem, musel vzbuzovat respekt, pramenící z celoživotního rozvíjení etického leadershipu, svědomitosti a důstojnosti. Bunpačiro se tak jako každý samuraj každý den učil šermovat a vštěpoval si kaligrafii, poezii, výtvarné umění a čajové obřady.

Samurajský kodex vyžadoval, aby samurajové byli naprosto oddaní svojí zemi a pánovi. Museli být každý den připraveni zemřít.

Bunpačiro si zvolil samurajský způsob života – a smířil se s tím, že může kdykoli zemřít. V roce 1867 se ale jeho život náhle změnil. Když skončilo panování samurajů, trvající dvě a půl století, začal se cítit bezmocný. Přišel o neuvěřitelnou moc, elitní postavení a všechno, čemu zasvětil život. Zlomilo mu to srdce. Po ztrátě smyslu života se jeho nesympatickým kamarádem stal alkohol.

Kdyby jen Bunpačiro dospěl k tomu, k čemu jsem dospěl já, tedy že srdce každého člověka může být plné spokojenosti, radosti a sebejistoty a nejdůležitější věcí je vzdělávání. Vaše srdce je místem, ve kterém buď chřadnou, nebo vzkvétají veškeré naděje, sny a obavy. Je zdrojem psychické odolnosti a vnitřní síly. Spoléháte-li se na něco dočasného, co nemáte pod kontrolou, váš život je nestabilní. Bunpačirova sebeúcta byla spojena s rolí samuraje, a když o ni přišel, ztratil všechno.

Když si přečtete tuto knihu a prozkoumáte svoje srdce, uvědomíte si, že vaším největším snem nejsou miliony dolarů nebo dům s výhledem na oceán. Váš sen se týká toho, jaký budete mít z těchto věcí pocit. Možná vám přinesou štěstí, pramenící z toho, že vám budou ostatní blahopřát k úspěchu, nebo úžasné prožitky s přáteli, kteří vás budou navštěvovat v domě na pobřeží. Nemusí to tak ale být. Peníze a materiální věci nejsou koneckonců tím, oč opravduusilujete.

Budete-li zkoumat svoje srdce, aniž byste toužili po jakémkoli úspěchu, uvědomíte si, že chcete být především plní života a nalézt jeho smysl. Život většiny z nás spočívá v dlouhém, možná nevědomém hledání jeho plnosti. Chceme hluboké, obohacující prožitky, smysluplné vztahy a život, během kterého se neustále nekrčíme strachy. Chceme žít odvážně, učit se, růst a rozvíjet nebojácnost, která podněcuje ostatní k plnohodnotnému životu.

Každý z nás může takto žít, mnozí lidé se ale honí za symboly úspěšnosti, aniž by se snažili být opravdu úspěšní, a neuvědomují si, co opravdu chtějí. Místo toho, abychom usilovali o nebojácnou autentičnost a osobní růst, podléháme iluzi a náš život je prázdný.

Je třeba rozvíjet nový způsob uvažování a nové dovednosti, které jsou bez ohledu na životní okolnosti zdrojem vnitřní síly, klidu a sebejistoty. Možná byste měli přeorientovat svoje srdce a předefinovat úspěch, cenit si něčeho, co je stabilnější a mocnější než vaše pocity nebo společenské postavení, a nezabývat se tím, jak váš život hodnotí ostatní lidé.

Můžete dosáhnout mimořádné výkonnosti, i když jste pod extrémním tlakem, a být velmi spokojení, radostní a sebejistí. Nejúčinnější způsob, jak výše uvedeného dosáhnout, spočívá v tom, když svoje srdce přeorientujete.

Jošitaka Kojama (Bunpačirův syn) byl svědkem toho, jak jeho otec, který býval skvělý bojovník, přišel o svoji význačnost a propadl alkoholu. Jeho identita byla úzce spjatá se společenským postavením a věcmi, které nemohl ovlivnit. Jošitaka se začal hluboce zamýšlet nad svým životem a tím, co opravdu chce. Uvědomil si, že netouží po moci a prestiži, nýbrž po plnosti života. Přestal usilovat o moc a začal pomáhat ostatním lidem. Díky této změně nalezl hluboké uspokojení, radost a sebejistotu a jeho život byl výjimečný.

Tuto knihu napsal jeho pravnuk.

                PŘEDPOKLADY

VNITŘNÍ DOKONALOST

                       Toto není dýmka

Kvalita vašeho života se odvíjí od tří věcí:

1. Vašeho vnitřního světa myšlenek, pocitů, přesvědčení a tužeb.

2. Vašeho způsobu uvažování a pohledu na svět.

3. Vašich vztahů.

Vaše myšlenky a pocity pramení z předpokladů a přesvědčení, jež se utvářejí v srdci (a v podvědomí, kterým se budeme zabývat později). Předpoklady a přesvědčení jsou základem způsobu uvažování, který ovlivňuje váš vztah k sobě a ostatním lidem.

Vaše výkonnost se rovněž odvíjí od tří věcí:

1. Vašeho přesvědčení, kým jste a co je ve vašem životě možné.

2. Vaší schopnosti být v přítomném okamžiku plně soustředění: srdce, mysl a tělo (poznámka: srdce a duše budou používány zaměnitelně).

3. Vaší svobody, spočívající v tom, že si hrajete jako děti, zvídavě zkoumáte různé možnosti a jste nadšení z nových výzev.

Tři prvky určující kvalitu vašeho života a tři prvky určující vaši výkonnost jsou úzce propojené.

První verzi této knihy jsem začal psát v roce 2004, poté, co jsem se přestěhoval do Sonorské pouště v Arizoně, abych tam nalezl relativní samotu. Zbavil jsem se televize a více než poloviny majetku, zatímco mi přes spořič obrazovky laptopu neustále plynula tato slova Winstona Churchilla:

Lidé předurčení k velikosti musí nejprve sami kráčet pouští.

Začal jsem žít v poušti záměrně, abych Churchillova slova naplnil. Mým srdce pronikla i slova Henryho Davida Thoreaua, který žil rovněž v přírodě. Tak jako Thoreau jsem chtěl…

… postavit se čelem k základním skutečnostem života a prozkoumat, zda bych se mohl naučit to, čemu mě život má učit – nechtěl jsem, až budu umírat, seznat, že jsem vůbec nežil. Nechtěl jsem prožívat něco, co není život – vždyť žít je tak nádherné! A také jsem nechtěl trpně se odevzdávat osudu, ledaže by to bylo naprosto nezbytné. Chtěl jsem se co nejhlouběji ponořit do života, vysát jej až k samé jeho dřeni, žít chlapsky a spartánsky, abych dokázal odmrštit všechno, co není životem, až docela při zemi pokosit široký řad, zahnat život do úzkých a omezit jej na nejnutnější míru.

Pět let, ze kterých jsem polovinu prožil v poušti, jsem strávil výzkumem, rozhovory a psaním. Byl jsem posedlý snahou zjistit, jak ti nejlepší z nás dosahují úspěchů a jsou vyrovnaní, i když čelí obrovskému tlaku. Hlavní otázka, kterou jsem zkoumal – a kladl sportovním psychologům z celé Severní Ameriky – zněla: Jak může olympijský sportovec trénovat čtyři roky na závod, který může trvat méně než minutu, a zachovávat pod takovým tlakem klid a sebejistotu?

Když jsem se ponořil do výzkumu, uvědomil jsem si, že když někdo pomáhá sportovcům zvítězit na světovém šampionátu nebo získat zlatou olympijskou medaili, může to být k ničemu, pokud to nezvýší kvalitu jejich vnitřního života. Začal jsem tedy studovat dva hlavní koncepty:

1. Jak lze pod extrémním tlakem docílit mimořádné duševní rovnováhy a psychické odolnosti.

2. Jak lze dospět k nejlepšímu možnému životu, překypujícímu spokojeností, radostí a sebejistotou.

V poušti jsem si uvědomil něco úžasného: úsilí o mimořádnou výkonnost a úsilí o dokonalý život představují stejnou cestu.

Změnilo mi to život.

Pokud bych si to byl uvědomil, když jsem hrál v baseballovém týmu Chicago Cubs, byl bych hrál s mnohem větší volností a sebejistotou. Hrál jsem nesprávnou hru, ale nevěděl jsem to.

Většina lidí hraje nesprávnou hru celý život. Zaměřujeme se na krátkodobá vítězství, dočasné štěstí a povrchní úspěchy, přestože jsme byli stvořeni k tomu, abychom dokázali mnohem víc. Hrajeme omezenou hru s vítězem a poraženým, začátkem a koncem, přičemž je to ve skutečnosti neomezená hra. Život má být cestou, na níž se spojujeme s ostatními, společně rosteme, objevujeme nové a úžasné věci. Nemá to být hra spočívající v neustálém porovnávání a soutěžení, ve snaze zapadnout nebo dosáhnout úspěchu. Usilujeme o splnění příliš snadných cílů a vybíráme si nízko visící ovoce na jediném stromě, přičemž se kolem nás rozprostírají celé sady.

Jakou hru hrajete?

Nejlepší – plnohodnotný – život zahrnuje mimořádné zkušenosti, hluboké, smysluplné vztahy a především lásku, radost a klid. Tyto tři „zdroje“ vedou k hojnosti ovoce, které se rozrůstá: z klidu se stává trpělivost, z trpělivosti se stává laskavost, dobrota, oddanost, vlídnost a sebeovládání.

Jsem přesvědčený, že ať už sníte o čemkoli, chcete mít především spoustu lásky, radosti, klidu a všech ostatních zdrojů. Takový život je výjimečný a můžeme tak žít všichni, vyžaduje to však jasný záměr, oddanost a ochotu být zranitelný a rozvíjet svůj vnitřní svět.

Rozvíjení vnitřního světa vede k transformaci srdce, které pak ze všeho nejvíc miluje mocné a smysluplné věci. Umožňuje vám to posilovat víru, soustředění a svobodu, tři klíčové aspekty mimořádné výkonnosti. Můžete řídit svoje myšlenky a vytvářet mentální vzorce týkající se výjimečných příležitostí a věcí, ze kterých jste nejvíc nadšení – pro které jste se narodili – místo toho, aby vás tížily obavy, stres a úzkost.

Lidé to mají většinou obráceně – snaží se uspět, aby byli šťastní. Rozvíjíme-li svůj vnitřní svět, můžeme být mnohem úspěšnější. Můžeme mít radost a klid, smysl života a sílu, což rovněž maximalizuje naši výkonnost. Chceme--li však, aby naše mimořádná výkonnost byla dlouhodobá a život byl úžasný, musíme dbát na správnou posloupnost: nejprve srdce, poté výkonnost. Nejprve vnitřní svět, poté vnější svět. Vynikající vnější svět je bez smysluplného vnitřního světa bezcenný, že ano?

Cesta k optimálnímu životu začíná změnou vnímání světa. Jak řekl dr. Darrell Johnson, Ph.D., profesor na Regent College:

Každý člověk má určitou představu o realitě; každý z nás pohlíží na život z jiné perspektivy. Všichni máme hluboce zakořeněné domněnky o podstatě reality. Jsou v našem nitru, i když je neumíme pojmenovat. Projevují se tím, jak se chováme k lidem, nakládáme s časem a penězi. Jednodušeji řečeno, každý člověk nosí brýle. Tyto brýle dostáváme každý od své rodiny, pramení ze zkušeností z dětství, z knih, které jsme četli, a z filmů, které jsme viděli. Tyto představy o realitě ovlivňují celý náš život.

Nejúspěšnější lidé, kteří kdy žili, vnímali svoje životní okolnosti pozoruhodně podobným způsobem. Jejich podobné vnímání světa se nicméně velmi lišilo od vnímání všech ostatních.

Díky této knize pochopíte, jak tito úžasní jedinci vycvičili svoji mysl (a přeorientovali srdce), aby se neustále učili a rozvíjeli, a jak můžete učinit totéž.

Chceme-li, aby naše výkonnost byla neustále maximální a život plnohodnotný, musíme prozkoumat, kým jsme, jak jsme sestavení a co nás pohání. Během pětiletého výzkumu jsem dospěl k tomu, že zdrojem mimořádné výkonnosti i výjimečného života je srdce. Zlomovým bodem bylo zjištění, že srdce (nebo duše) je klíčovým poháněčem obojího.

V srdci uchováváme naděje a sny, přesvědčení a domněnky. Ze srdce pramení dobro nebo zlo, láska nebo strach. Je zdrojem našich nejhlubších motivací a největší síly. Chceme-li pod tlakem rozvíjet sebejistotu, duševní rovnováhu, hlubokou spokojenost a radost, musíme zpochybňovat domněnky a přesvědčení sídlící v srdci – abychom zjistili, jestli jsou pravdivé. Všichni si celý život vyprávíme určitý příběh, založený na domněnkách a přesvědčeních, jež jsme si vytvořili v srdci. Některé z nich jsou posilující a pravdivé, jiné takové nejsou. Máme rovněž určitá přesvědčení, díky kterým vidíme možnosti a krásu, jež nikdo jiný nevidí.

Je-li váš život založený na Pravdě s velkým P, každý den se rozpíná – jako sluneční paprsky, plnící laskavou oblohu – a odhaluje dosud nepoznanou krásu. Během této úžasné cesty k vnitřní znamenitosti se zaměříte na to, co je mocné a trvalé.

Nejprve se ale musíte zbavit domněnek (budeme je nazývat předpoklady), které vás mohly v životě omezovat, aniž byste si to uvědomovali.

Zde jsou některé předpoklady, kterých se zbavíte (adůvody, proč to uděláte):

• Jsem tím, na co myslím.

 • Občas se nám hlavou honí hrozné a ostudné myšlenky, které nejsou pravdivé a nemají nic společného s tím, kým opravdu jsme.

• Moje hodnota je založena na mých výsledcích.

 • Možná jste vyrostli ve společnosti nebo rodině, které vám vštípily něco jiného, vaše sebeúcta však neroste ani neklesá podle vaší výkonnosti.

• Nejvýkonnější lidé se tak narodili.

 • Jakékoli schopnosti, s nimiž jste se narodili, můžete zdokonalit mnohem víc, než si umíte představit, především usilovnou prací, záměrným rozvíjením určitých dovedností (což vás naučím) a tím, že se naučíte ovládat svoje tužby.

Zde je deset předpokladů, jež zformují způsob uvažování, který budete při čtení této knihy rozvíjet:

1. Každá životní okolnost a každý člověk, kterého potkáte, vás mají něco naučit a pomoci vám.

   • Byli jste stvořeni k tomu, abyste dosáhli znamenitosti (neomezené, neodmyslitelné hodnoty).

   • Život, který vám byl dán, má rozvíjet váš charakter a připravit vás na znamenitost.

2. Váš život je odrazem vašich přesvědčení.

   • Základem mimořádné výkonnosti, radosti a sebejistoty – a hlavní dovedností, kterou byste si měli vštípit – je víra.

   • Přesvědčení jsou ovládacím pultem života, podvědomým termostatem, díky kterému je váš život pohodlný. Chcete-li důsledně zlepšovat svoji výkonnost (a život), musíte změnit přesvědčení o tom, kým jste a co je možné.

3. Sebestřednost je základní příčinou strachu.

   • Vede k rozpačitosti (obavám z toho, co si o vás myslí ostatní), přílišnému analyzování a sebeodmítání.

   • Naší největší překážkou je sebeovládání a arogance, které pramení ze sebestřednosti.

4. Všichni máme stejné potřeby a tužby.

   • Lidské srdce zoufale touží po lásce a přijetí; většinu věcí děláme proto, abychom tuto potřebu uspokojili.

   • Naší nejhlubší potřebou je bezpodmínečná láska a nejvíc toužíme po tom, aby nás ostatní dokonale znali a hluboce milovali.

5. Každý z nás dělá, co může, s tím, co má k dispozici (ve svém srdci).

   • Děláme to v závislosti na svém původu, přesvědčeních, obavách, životních ranách a věcech, které nám chybí.

   • Když se někdo (včetně vás) chová zraňujícím způsobem, dělá to proto, že postrádá lásku, radost a klid a ovládá ho strach nebo bolest.

6. Mapa není území.

   • Svět, který vidíte, není realitou; je výtvorem vaší mysli, založeným na tom, jak jste interpretovali a zpracovali dosavadní životní události.

   • Dýmka, kterou jste viděli v úvodu těchto předpokladů, není ve skutečnosti dýmkou. Je to její obrázek. Může to působit jako nesmyslné odlišení, je však poměrně významné (jak to v roce 1929 vyjádřil Rene Magritte obrazem nazvaným Zrádnost obrazů).

7. Nejste svojí myslí.

   • Mysl je součástí vašeho já, kterou je třeba cvičit. Můžete se naučit řídit svoje myšlenky, stejně jako se učíte ovládat tělo.

   • Vaše největší svoboda spočívá v tom, čemu věnujete pozornost. Když si uvědomíte, že nejste svojí myslí, budete méně lpět na zbytečných, negativních myšlenkách, které vás každý den tíží, a zaměříte se na posilující myšlenky.

8. Problém není problémem. Problém tkví v tom, jak o něm uvažujete.

   • Nejste šťastní nebo smutní kvůli životním okolnostem, ale spíše kvůli tomu, co si o nich myslíte.

   • To, jak se cítíte, pramení téměř výhradně z toho, co si myslíte; skutečným problémem je váš stav, způsobený tím, jak o problému uvažujete.

9. Neexistuje nezdar, existuje jen zpětná vazba.

   • Úspěch a nezdar spolu úzce souvisí, jsou stejně důležité a v naší kultuře je považujeme za protiklady.

   • Schopnost učit se, růst a maximalizovat vlastní potenciál souvisí se schopností přijímat nezdary.

10. Člověk, který má největší kontrolu nad svým vnitřním světem, má největší moc.

   • Ovládnutí ega je velkou výzvou (a největším soupeřem) v jakékoli soutěži.

   • Nesobeckost – naprosté odevzdání – je hlavní součástí mimořádné výkonnosti a předpokladem k tomu, abyste si vytvořili taková přesvědčení, která vedou k plnohodnotnému životu.

Tyto předpoklady jsou zásadní součástí způsobu uvažování, který budete po zbytek života rozvíjet. Získáte mnoho nových poznatků, jejichž zpracování může být někdy obtížné. Mohu vás ale ujistit, že mnozí profesionální sportovci dosáhli díky tomuto procesu ohromných úspěchů a většina z nich se na začátku cítila stejně. Mějte na paměti, že je to celoživotní proces. Toto je návod, ke kterému se budete mnohokrát vracet.

Zatímco budete tuto knihu číst, připomínejte si jednotlivé předpoklady a principy. Zapamatujte si je a dělejte si poznámky, především během čtení několika prvních kapitol, ve kterých prozkoumáme překážky, kterým každý z nás čelí. Díky těmto poznatkům se dokážete vypořádat i s největšími životními výzvami. Pusťme se do toho!  

  ÚVOD

„Jsme vlažné bytosti. Když se nám nabízí radost, pak si zahráváme s alkoholem, sexem a touhou jako nevědomé dítě, které chce v chudinské čtvrti pokračovat ve stavění báboviček, protože si neumí představit, co znamená dovolená u moře. Potěšit nás je příliš snadné.“

C. S. Lewis, The Weight of Glory

Ryan Dodd se dne 27. června 2011 probudil v uličce před barem v drsné části města Flint v Michiganu se zlomenou lebkou. Byla to jeho první (a poslední) barová bitka – a Ryan byl v ještě horším stavu, než si uvědomoval. O několik hodin dříve stál na pódiu po jednom z největších vítězství v životě a ve vztyčené ruce držel zlatou medaili „Král temnoty“.

Profesionální skokani na vodních lyžích najedou na můstek rychlostí 110 kilometrů za hodinu a letí přes 60 metrů. Ryan byl zvyklý na nebezpečné situace, během oné noci to ale přehnal. V nemocnici mu byla diagnostikována zlomenina lebky a krvácení do tří částí mozku. Lékaři jej ihned operovali, aby zmírnili nitrolební tlak. O dvanáct hodin později se jim podařilo krvácení zastavit.

Po zázračném zotavení Ryan ve skocích na vodních lyžích pokračoval a začal v tom vynikat. V květnu následujícího roku vyhrál svůj první závod. O několik týdnů později vyhrál největší závod roku, což se mu nikdy předtím nepodařilo. Prožil nejlepší rok svojí kariéry.

Nadále se zlepšoval, v roce 2017 překonal světový rekord a stal se mistrem světa. Během let 2016–2019 vyhrál 87 % závodů, kterých se zúčastnil. V srpnu roku 2019 vyhrál třetí světový šampionát po sobě, konaný u malajsijského Kuala Lumpuru.

Jak se Ryanovi podařilo zotavit po zlomenině lebky, vrátit se na vodu a dosáhnout úspěchů, které nepovažoval za možné?

Jeho tréninková zátěž se kupodivu příliš nezměnila. Po jeho zranění nicméně došlo k zásadní změně, která jej dostala na vrchol světových žebříčků. Ryan nalezl jiný způsob života – začal jinak uvažovat o svých výkonech a celém životě.

Tato kniha je právě o takové změně.

Je to zcela jiný způsob vnímání světa, který mění to, jak smýšlíme a o čem přemýšlíme. Je to jiný životní styl, díky kterému už naše srdce netouží po splnění dočasných, povrchních cílů, ale usiluje o splnění cílů velkých, trvalých. Jde o zásadní změnu toho, jak usilujeme o maximální výkonnost.

Ryanův život a výkonnost se dramaticky změnily, protože si vštípil vnitřní znamenitost. Tato kniha vás naučí to, co se naučil Ryan spolu s dalšími špičkovými sportovci: jak můžete vycvičit svoji mysl, abyste byli mimořádně výkonní a žili plnohodnotným životem.

Všichni podáváme určité výkony, ať už jsme sportovci, nebo ne. Všichni „soutěžíme“, abychom se měli dobře, překonávali nesnáze a měli výborné výsledky. Máme rovněž určitý způsob uvažování, od kterého se odvíjí naše výkonnost a každodenní život.

Váš způsob uvažování vychází z toho, jak vnímáte sebe a svět. Z tohoto vnímání pramení určité neměnné postoje. Vaše srdce se zaměřuje na cokoli, co v životě považujete za důležité a možné. Způsob uvažování udává tón všemu, co děláte.

Způsob uvažování vedoucí k vnitřní znamenitosti lze vyjádřit takto:

Soutěžím, abych zvyšoval míru znamenitosti ve svém životě, učil se, rostl a podněcoval ostatní k tomu, aby dělali totéž.

Neusilujeme o maximální výkonnost kvůli trofejím nebo hlubokému obdivu, ale abychom něco objevili ve svém nitru a prožili věci, které jsme nikdy předtím nezažili. Soutěžíme, protože chceme plně prožívat daný okamžik a cítit se plní života. Děláme to, abychom pomáhali ostatním – včetně našich soupeřů – dělat totéž. Díky tomu se můžeme všichni učit, růst a zvyšovat míru znamenitosti. Dychtíme po nesnázích a výzvách, které nám umožňují zjistit, kým v dané chvíli jsme a kým se můžeme stát.

Nezdoláváme hory, abychom vyšplhali na vrchol – chceme zjistit, kým se díky snaze zdolat vrchol můžeme stát. Vrchol nám poskytuje cíl a účel našeho chování, ale důvod, proč šplháme a soutěžíme, je mnohem víc posilující než ohromný výhled nebo příspěvky na sociálních sítích.

Zamyslete se nad tím, co si rychlobruslařka Clara Hughesová zapsala do deníku poté, co získala zlatou medaili:

„Vím přesně, proč závodím. Mohu vás ujistit, že mi nejde o medaile. Posílám je mámě do Winnipegu a ona je sdílí s přáteli a členy rodiny. Nejsou tím, co mi poskytuje hluboký pocit úspěšnosti, ze kterého pramení pocit vlastní hodnoty a díky kterému se učím, jak mám žít.“

Hughesová bruslí, aby se učila, jak má žít. Nejúžasnější způsob života spočívá ve zvyšování míry znamenitosti, ochotě učit se, růst a pomáhat ostatním, aby dokázali totéž.

Zde je srovnání toho, jak vnímá soutěžení většina lidí a jak ho vnímají jedinci usilující o vnitřní znamenitost:

Úsilí o vnitřní znamenitost je životní styl a tréninkový systém, díky kterému budete mimořádně výkonní, naleznete svoje skutečné já a budete žít plnohodnotným životem, ať už jste profesionální sportovci, nebo běžní lidé.

V této knize se zaměříme na to, jak olympionici a další špičkoví sportovci trénují několik let na závod, který může trvat méně než minutu. Přestože nemají nad svými výsledky plnou kontrolu, soutěží klidně a sebejistě, zatímco čelí neuvěřitelnému tlaku. Vysvětlím vám, jak to můžete dělat i vy, ať už jste sportovci, manažeři, pekaři, nebo blogeři.

Díky komunikaci a spolupráci se špičkovými sportovci a lídry vím, že se kromě plnění hmatatelných cílů chceme cítit také plní života. Toužíme po úžasných prožitcích a smysluplných vztazích a chceme naplnit svůj potenciál. Chceme čelit výzvám a být tvořiví. Chceme růst. Chceme žít vášnivě a plnit si sny, bez ohledu na to, co si myslí ostatní lidé, kolik peněz vyděláváme nebo jakého společenského postavení jsme dosáhli. Především toužíme po plnohodnotném životě.

Strach nás o to všechno připravuje. Žije v bolestných vzpomínkách na minulost a představách o budoucnosti a upírá nám neomezené možnosti v současnosti. Místo výzev vidíme překážky; místo příležitostí vidíme zádrhely. Nerosteme a žijeme v minulosti. Chceme-li opravdu žít, musíme přijmout svoje obavy a nalézt svoje skutečné já.

Když jsem byl vnější polař v týmu Chicago Cubs, můj pocit vlastní hodnoty a identity byl založen na výkonnosti, zejména na pálkařském průměru. Když se mi dařilo, byl jsem hrdý a cítil jsem se skvěle. Když jsem odpaloval mizerně, byl jsem sklíčený a moje vyhlídky byly temné. Můj život byl jako horská dráha, plná protichůdných emocí. Byl jsem otrokem výsledků, což dusilo moji výkonnost. Měl jsem strach z nezdarů a tento strach udržoval moji mysl v minulosti a budoucnosti.

Když jsem začal trénovat profesionální sportovce, setkával jsem se často s tím, že zatímco se pod tlakem snažili podávat skvělé výkony, z jejich života se vytrácela radost a vášeň. Strach z nezdaru zachvátil jejich život.

V této knize se dozvíte, jak si někteří vynikající sportovci vštípili vnitřní znamenitost, jak je poháněla k mimořádné výkonnosti, i když je trápily pochybnosti, a jak můžete stejným způsobem vyniknout i vy. Především se ale naučíte nacházet hlubokou spokojenost, radost a sebejistotu v každodenním životě.

Uvědomíte si, že základní principy jsou stejné, ať už jste sportovci, nebo manažeři, členové olympijského, nebo firemního týmu. Prozkoumáme koncept nesobecké seberealizace a řekneme si, jak nás studium výjimečných jedinců učí dosahovat maximální výkonnosti a opravdu žít.

Zde je první princip: Tento životní styl je založen na následujícím předpokladu:

Největší překážkou, které v životě čelíme, je sebestřednost.

Hlavní problém tkví v tom, že když jsme posedlí sami sebou, naše vnímavost a růst jsou omezené, zatímco naše nezdary jsou umocněné. Zvídavost a nadšení z výzev jsou nahrazeny úzkostí a strachem z nezdarů. Riziko sebeodmítání roste.

To, jak vnímáte svět a co považujete za možné, pramení z přesvědčení, která jste si vytvořili, a z příběhu o tom, kým jste. Tento příběh vychází z neustálého hodnocení vaší minulosti, na kterou se upínáte, což vás omezuje. Největší překážka je v naší mysli, nebo spíše v tom, za koho se podvědomě považujeme.

Řešení tohoto problému pomohlo mnohým špičkovým sportovcům a nejlepším týmům na světě. Jde o tři prostá slova, kterými jsou láska, moudrost a odvaha. Láska znamená, že se řídíte srdcem, moudrost spočívá v rozšiřování vědomostí a odvaha v tom, že se soustředíte na přítomný okamžik. Z lásky se stává vášeň, z moudrosti smysl života a z odvahy duševní rovnováha. Zasvětíte-li celý život učení a rozvíjení lásky, moudrosti a odvahy, vaše srdce se bude pomalu transformovat a zkušenosti pro vás začnou být cennější než výsledky. Získáte víru, smysl života a svobodu. Záhy pro vás bude důležitější prožívat přítomný okamžik než vítězit nebo dosahovat výsledků, což vám paradoxně umožní vítězit víc. Srdce, které se dosud zaměřovalo na dočasné, povrchní cíle, se přestane zabývat vaším já a upne se na cíle významné a trvalé. Vaše výkonnost bude růst. Váš život se změní. Očekávejte úžasné věci.

VNITŘNÍ ZNAMENITOST

   1 MASLOW A MASERATI

„Sváděni lákadly konzumní, povrchní společnosti volíme postup, který nám přináší iluzi úspěšnosti a zdání spokojenosti.“

George Leonard, mistr aikida 

Chcete-li být svobodní, můžete zvážit život v divočině. Nejsou tam žádné hypotéky, účty ani trávníky, které je třeba sekat. Jde-li vám o stabilitu a bezpečí, můžete uvažovat o vězení, kde budete mít tři jídla denně. Pokud ale chcete jinou svobodu, spočívající v představivosti, odvaze, klidu a radosti, bude vás to něco stát. Skutečná svoboda je drahá.

Chceme-li být opravdu svobodní, musíme být ukáznění, čelit svým obavám a spojit se se svým skutečným já. Cesta ke skutečné úspěšnosti a dlouhodobé spokojenosti je riskantní: každý den narážíme na překážky materialismu, konzumního způsobu života a okamžitých požitků. Jsou zdrojem lákavé otupělosti a falešné reality, jež nám znemožňují svobodně žít. Podřizujeme-li se očekáváním společnosti a její definici úspěchu, pak nás definuje naše každodenní výkonnost a výsledky, přicházíme o svobodu a nakonec ztratíme svoje já.

Je to znepokojivá představa, že bychom se měli ubírat riskantní cestou vedoucí ke splnění našich snů. Mnohem pohodlnější je zvolit snadnější, širší cestu, na které nás čeká méně rizika, méně nezdarů a více požitků. Máme strach z neznámé cesty, plné možností. Raději se podvolíme té části mysli, která chce okamžité požitky a pomíjivá potěšení, a ignorujeme děsivou představu toho, co opravdu chceme: drahocenné okamžiky, které nám přináší skutečný život. Využíváme svoje vrozené vlohy v honbě za falešnými pozlátky, jakými jsou peníze, společenské postavení nebo uznání, abychom uspokojili potřebu být ukotvení a spokojení.

Každý z nás už zažil chvíle, kdy zavládla dokonalá harmonie; drahocenné okamžiky, během kterých jsme se totálně oddali určitému prožitku a cítili se plní života. Když takové chvíle nastanou, přejeme si, abychom měli odvahu onou riskantní cestou kráčet a dát do toho celé srdce.

A můžeme! Často jsme však na sebe příliš přísní a zdůrazňujeme veškeré nezdary. Neuvědomujeme si, že můžeme mít život plný svobody, hluboké spokojenosti, radosti a sebejistoty. Všichni jsme lidé, máme stejné tužby a obavy. Chceme úžasné prožitky a smysluplné vztahy; chceme být součástí něčeho, co nás přesahuje. Chceme milovat, smát se a být úspěšní. Je to součást lidské povahy.

Každý z nás má ovšem i mysl, která produkuje odsuzující myšlenky, tužby, které nás trápí, a přesvědčení, jež nás omezují. Děje se to, protože mysl není naučena ovládat myšlenky, od kterých se všechno odvíjí.

Když usilujete o mimořádnou výkonnost, můžete snadno podlehnout úzkosti a stresu, protože nemáte spoustu věcí pod kontrolou. Pokud se ale naučíte žít naplno, dosáhnete maximální výkonnosti a budete milovat výzvy. Každý problém, kterému čelíte, vám umožňuje učit se, růst a plně prožívat každý okamžik.

Zatímco se budete touto cestou ubírat, zjistíte, že nejlepší okamžiky nastávají, když máte čistou mysl a ničím nezatížené srdce. Umožní vám to podstupovat rizika potřebná k tomu, abyste byli vším, čím máte být.

úzká cesta nesobecké

seberealizace

„Neusilujte o úspěch – čím víc se snažíte uspět, tím méně jste úspěšní. O úspěch totiž nelze usilovat; musí se dostavit – a dostavuje se pouze jako nezamýšlený vedlejší účinek toho, že se věnujete něčemu, co vás přesahuje, nebo jako vedlejší produkt vaší ochoty obětovat se pro někoho jiného.“

Viktor Frankl,přeživší holokaustu,

autor knihy Člověk hledá smysl

Ke svobodě vedou dvě cesty: oblíbená cesta, která je prostorná a lákavá, nabízí chválu a obdiv, avšak cesta úzká, která je obtížná, méně okouzlující a často kamenitá, vede k hluboké spokojenosti, radosti a sebejistotě. Tato druhá cesta vyžaduje značné oběti, je ale klíčem k mimořádné výkonnosti. Naleznete na ní svobodu celistvého srdce, nelpícího na výsledcích nebo mínění ostatních lidí.

Psycholog Abraham Maslow studoval tuto cestu zajímavým způsobem. Analyzoval vlastnosti úspěšných jedinců, jakými byli Abraham Lincoln, Thomas Jefferson nebo Albert Einstein; zkoumal, jak smýšleli, o čem snili a jak žili. Zjistil, že měli mnoho společných rysů, včetně výrazného pocitu vlastní hodnoty, úzkého spojení s ostatními lidmi, zvídavosti a nápaditosti při řešení problémů. Vyznačovali se sebepřijetím a toužili po vrcholných prožitcích. Maslow nazýval tyto lidi, kteří změnili svět a žili plnohodnotným životem, seberealizovanými jedinci. 

Podle něj měli vizi a unikátní schopnost prožívat okamžiky, kdy se cítili plní života, tvořiví a celiství. Tito velmi úspěšní lidé nesobecky usilovali o splnění vyšších cílů. Budeme tudíž hovořit o nesobecké seberealizaci. Zde je devět rysů, které Maslow těmto jedincům připisoval:

1. Totální zaujetí: Učí se prožívat zásadní události naplno, nesobecky a s absolutní koncentrací.

2. Osobní růst: Neusilují o uspokojení nižších potřeb a tužeb (např. potřeby uznání), ale chtějí se učit a růst. Prožívání každého okamžiku je pro ně důležitější než cokoli hmotného, co mohou získat. Prostředek je pro ně cílem; radost jim přináší cesta, nikoli výsledek.

3. Sebeuvědomění: Odhalují svoje skutečné pohnutky, emoce a schopnosti. Řídí se vlastním etickým kodexem, čímž se odlišují od ostatních.  

4. Gemeinschaft: Tento německý výraz znamená pospolitost a sounáležitost. Maslow považoval pocit sounáležitosti za jednu ze základních lidských potřeb a byl přesvědčený, že navazování vztahů s ostatními lidmi je zásadní součástí seberealizace.

5. Vděčnost: Lidé, kteří se nesobecky seberealizují, vynikají tím, že prosté prožitky oceňují s úctou, radostí, údivem a rozkoší, přestože ostatním mohou tyto prožitky připadat nudné. Každý západ slunce je pro ně tudíž stejně krásný a každá polní květina stejně úchvatná. I běžný pracovní den pro ně může být vzrušující.

6. Autentičnost / odpor k enkulturaci: Tito lidé usilují o naplnění svého vnitřního potenciálu a nejde jim o vnější odměny; jsou nezávislí a nechtějí být jako všichni ostatní.

7. Izolovanost: Tito lidé umí být sami se svými pocity. Touží po samotě více než běžní lidé. Užívají si tiché rozjímání. Dokážou být s určitým člověkem, aniž by měli potřebu s ním komunikovat; přítomnost dotyčné osoby je pro ně dostatečná.

8. Vyšší cíle: Tito lidé mají určité životní poslání. Investují spoustu energie do plnění vyšších cílů ve prospěch lidstva.

9. Neexistence obranných mechanismů ega: Podle Maslowa stavíme zdi, o kterých si myslíme, že nás budou chránit, ale ve skutečnosti nás vězní. Lidé, kteří se nesobecky seberealizují, dokážou identifikovat svoje obranné mechanismy a odvážně se jich zbavit.

Na následujících stránkách se dozvíte, jak sebestřednost vede ke strachu a nesobeckost k odvaze. U jedinců, kteří se seberealizují nesobecky, je přirozený zájem o vlastní já zastíněn mnohem větší vizí, než jakou si dokáže představit sebestředná mysl.

Podle Maslowa tyto rysy a související způsoby chování odhalují, kým jste.

Představte si Michelangela tesajícího sochu Davida z mramoru. Odsekal všechno, co Davida nepředstavovalo, aby odhalil jeho krásu. I my jsme kámen, ze kterého se může vynořit něco neuvěřitelného, avšak omezují nás určitá očekávání a obavy. Naučili jsme se oceňovat spíše slávu a pomíjivé úspěchy než prožitky, které nás pohání. Připravuje nás to o radost. Usilujeme o vítězství a bojíme se proher.

Upínáte-li se na něco, co nemáte pod plnou kontrolou, může vás sužovat pocit, že nezískáváte, co chcete. Zájem o vlastní já rozptyluje vaši energii a sílu. Touhu zvítězit střídá strach z prohry a čelíte čím dál většímu stresu. Za těmito omezeními se však skrývá celistvé srdce – srdce bojovníka, tedy vaše skutečné já. Odstraníte-li cokoli, co nejste, podobně jako Michelangelo odhalíte ohromnou sílu a duševní rovnováhu.

Virus mamonu

„Skutečná hodnota člověka se poměřuje cíli, o jejichž splnění člověk usiluje.“

Marcus Aurelius, římský císař, 161–180 n. l.

Odstranit cokoli, co nejste, je obtížné. Snadno vás může ošálit pozlátko, vypadající jako váš skutečný sen. Západní kultura nás denně vystavuje viru mamonu (nejnebezpečnějšímu viru, který vám může ukrást duši). Tento virus zbožňuje pět věcí:

• Majetek.

• Úspěchy.

• Fyzický vzhled.

• Peníze.

• Prestiž.

Pokud se nesoustředíte na smysluplné, posilující a trvalé cíle, ale vyznáváte těchto pět uvedených symbolů, může vás to připravit o skutečné sny. Virus mamonu vás nakazí neustálou touhou po větším bohatství a potřebou srovnávat se s ostatními. Tento fenomén rozpoltí vaše srdce a oddělí vás od vašeho skutečného já.

Paradoxně nás fixace na symboly našich snů odvádí od skutečného snu v našem nitru. Hezčí auto. Větší dům. Milion sledujících. Přirozená přitažlivost věcí, díky kterým vypadáme a cítíme se dobře, nás odchyluje od čehokoli, co je naplňující a trvalé.

Pokud podle Maslowa toužíme po hezčích obydlích a luxusnějších autech, snažíme se uspokojovat nižší potřeby. Problémem nejsou peníze, úspěchy a další lákadla, ale spíše to, že vkládáte důvěru a svoji identitu do něčeho pomíjivého a nestálého.

Skutečný problém nastane, když tyto vnější věci začnete považovat za největší poklad – když se tomu tedy přizpůsobí vaše srdce. Majetek, úspěchy, fyzický vzhled, peníze a prestiž jsou pomíjivé a stálým společníkem srdce, které po těchto věcech touží, je nejistota.

Když ostatní lidé velebí vaše symboly úspěšnosti, máte pomíjivý pocit hrdosti a falešný pocit vlastní hodnoty, což vás podněcuje k ještě většímu mamonu. Čím víc věcí máte, tím víc jich chcete a tím méně si užíváte cokoli, co pro vás bývalo vzrušující. Z honby za symboly úspěšnosti se stane nemoc, vedoucí k zoufalství. Vaše identita bude pak totiž založena na tom, co máte, čeho jste dosáhli, jak vypadáte a jak vás vnímají ostatní lidé. Nakonec vás ovládne pocit prázdnoty.

V západní kultuře je virus mamonu všude. Když mají všichni lidé ve vašem okolí chřipku, je těžké se jí vyhnout; musíte posílit svoji imunitu. Odolnost lze posilovat výrazným pocitem vlastní identity, zaměřením na vyšší cíle a mocným systémem řízení vašich myšlenek, pocitů a tužeb.

Když jsem poznával jiné kultury, uvědomil jsem si, že život je mnohem jednodušší. V Kostarice jsou si například právníci, řidiči taxíků a majitelé obchodů společensky rovní. Zubař se může přátelit s řidičem odtahového vozidla a pozvat ho na večeři poté, co mu odtáhl auto, což se stalo mému hostiteli, když jsem tam působil. Vzpomínám si, jak požádal řidiče, aby zůstal na večeři, a jak byl nadšený, když mu řidič ukázal na mapě, odkud pochází. Měl jsem pocit, že obyvatelé Kostariky jsou mnohem šťastnější a spokojenější než obyvatelé Spojených států. Pracují, jedí a hrají si. Ve svojí rozvojové zemi si vystačí s málem a jsou velmi vděční.

Vaše nejhlubší touha

„Bože, posil moji schopnost být ohromen z úžasných věcí a zbav mě touhy po bezvýznamných věcech.“

John Piper,teolog

Před 1 700 lety žil muž jménem Augustinus Aurelius, který miloval moudrost a toužil po pravdě. Dospěl k pozoruhodnému poznatku: Nejvíc nás utváří to, co milujeme, nikoli naše myšlenky nebo činy. Když se tedy ptáme, jestli je někdo dobrý člověk, nezajímá nás, čemu věří nebo v co doufá, nýbrž to, co miluje.

Jinak řečeno, naše činy a směřování života se odvíjí od objektů naší lásky. Našemu životu vévodí věci, které nejvíc milujeme. Augustinus věřil, že základní příčinou naší nespokojenosti je skutečnost, že nemilujeme správné věci. Pokud ze všeho nejvíc milujete popularitu, pronásleduje vás nejistota. Jestliže však milujete něco mnohem mocnějšího, například bezpodmínečnou lásku, jste silní a spokojení. Chceme-li mít tedy plnohodnotný život, musíme milovat věci, které nás posilují.

Když jsem hrál baseball, domníval jsem se, že nejvíc miluji homeruny, povzbuzování fanoušků, fyzickou zdatnost a soutěžení. Později jsem si však uvědomil, že jsem nejvíc miloval pocit plnosti života. Chtěl jsem naplno prožívat každý okamžik, hrát vášnivě, být součástí týmu a usilovat se spoluhráči o splnění společného cíle.

Objekt vaší největší lásky je dobrým ukazatelem toho, jestli jste nakaženi virem mamonu. Jak poznáte, co milujete nejvíc? Položte si tyto tři otázky:

1. O čem sním?

2. Čeho se obávám?

3. Co mě rozčiluje?

Z odpovědí na tyto otázky je zřejmé, co je pro vás nejdůležitější. Od těchto věcí se odvíjí stabilita vašeho života. Jste nakaženi virem mamonu?

Jedním z příznaků této nákazy je pocit, že si zasloužíte určitá privilegia. Pokud jste zvyklí na úspěšnost a vaše identita je postavena právě na tom, hluboce vás zneklidní, když něčí slova nebo činy ohrožují vaši reputaci nebo prestiž. Věci, které společnost považuje za skvělé, se staly součástí vaší identity, přestože jsou pomíjivé.

Nejvýznamnějším dopadem tohoto viru je touha mít víc než ostatní, tento oheň pod kotlem, ve kterém vře virus mamonu.

Všichni máme vrozenou touhu růst a stát se tím, kým můžeme být. Nemusí však být zřejmé, co to znamená a jak toho můžeme dosáhnout. Snadno se může stát, že se vydáme nesprávnou cestou a zaměříme se na podružné cíle. Toužíme po úžasných prožitcích a smysluplném životu, často se ale upínáme na tužby a cíle, které nejsou smysluplné ani vzrušující. Jsou-li vaše největší cíle a tužby plané, život je monotónní. Finalista Pulitzerovy ceny David Foster Wallace řekl, že je pošetilé domnívat se, že nemáme žádný cíl nebo boha, jež bychom mohli uctívat:

„V dospělosti neexistuje nic takového jako ateismus. Každý z nás něco vyznává. Nemáme jinou možnost než něco uctívat. Velmi pádným důvodem, proč bychom měli velebit nějakého boha nebo duchovní věc – ať už je to Ježíš Kristus, Alláh, Jehova, bohyně, jež je součástí náboženství wicca, čtyři vznešené pravdy, nebo nějaké nedotknutelné morální principy –, je to, že pokud uctíváte cokoli jiného, sežere vás to zaživa.“

Uctíváte-li peníze a materiální věci – jsou-li pro vás smyslem života –, nikdy nebudete mít pocit, že jich máte dost. Velebíte-li svoje tělo a sexuální přitažlivost, budete se vždycky považovat za ošklivé a ve stáří zemřete milionem smrtí předtím, než vás opravdu pohřbí. Všichni tyto věci známe – jsou klasifikovány jako mýty, přísloví, klišé, otřepané fráze, epigramy a podobenství – a jsou součástí každého úžasného příběhu. Měli bychom ctít pravdu. Uctíváte-li moc, budete slabí a ustrašení a budete potřebovat ještě větší moc nad ostatními, abyste překonali strach. Uctíváte-li intelekt, budete se považovat za hloupé podvodníky a mít strach, že vás ostatní prokouknou. A tak dále.

Mohli byste namítnout, že jste svými pány, nic neuctíváte a nejste na ničem závislí. Chcete být jen šťastní. V takovém případě může být vaším bohem štěstí. Je-li tomu tak, štěstí vám bude unikat, dokud nenaleznete větší smysl života, než jakým je uspokojování vlastních potřeb. Váš život bude neustálou honbou za větším pohodlím a uznáním a budete chtít více sledujících nebo aktivit.

Honba za stíny

Jeffrey Marx popisuje v hlubokomyslné knize Season of Life unikátní tréninkový styl Joea Ehrmanna, bývalé hvězdy NFL, který začal pracovat jako dobrovolník na Gilmanově střední škole v Marylandu. Jeho kariéra v NFL se navenek jevila jako úspěšná, zanechala v něm však pocit prázdnoty.

Ehrmann uvedl:

„Očekával jsem, že mi profesionální fotbal pomůže nalézt určitý smysl života. V NFL jsem ale nalezl jen zmatenost. Pořád jsem věřil, že mi potřebný klid zajistí další smlouva, přítelkyně, dům, auto, ocenění, účast na vrcholových zápasech Pro Bowl nebo Super Bowl. A stalo se mi to, co se podle mě stává spoustě profesionálních sportovců: začnete ztrácet soudnost. Šplháte po žebříku úspěchů, a když vylezete nahoru, zjistíte, že je opřen o nesprávnou budovu.“

Joe si uvědomil, že se celou dobu honil za stíny toho, co opravdu chtěl. „Největší selhání společnosti spočívá v tom, že neučíme chlapce, jak se mají stát muži,“ říká. Ve snaze být mužem se upnul na falešnou mužnost, projevující se sportovními schopnostmi, sexuálními triumfy a ekonomickou úspěšností. Zde jsou jeho slova:

„Mužnost by měla být definována především z hlediska vztahů. Druhým kritériem – jediným dalším kritériem mužnosti – je, že bychom měli mít určitý smysl života, který přerůstá naše individuální naděje, sny, přání a tužby. Na konci života bychom si měli uvědomit, že se svět stal lepším místem, protože jsme žili, milovali, byli nesobečtí a pomáhali ostatním.“

Joeův výjimečný přístup byl výsledkem marné snahy o splnění amerického snu. Joe chtěl něco významnějšího než trofeje, něco smysluplnějšího než peníze. Když hrál fotbal, uvědomil si, že mu lákavé symboly úspěšnosti přinášejí okamžité uspokojení, avšak že odvádějí jeho pozornost od vlastností, které jsou v životě důležité.

Joe se chytil do pasti, do níž se chytí většina z nás. Všichni chceme být úspěšní, co to ale znamená? Lidé často tvrdí, že chtějí být šťastní, ale i tento koncept je obtížně definovatelný. Mnohdy si neuvědomujeme, co nás činí šťastnými, a netušíme, co máme dělat, abychom se cítili plní života. Chceme skutečnou, trvalou radost, klid a pocit naplnění, každý den však nacházíme různé zkratky, které tuto snahu podrývají. Vždycky se najde něco, co nás svádí k úsilí o prchavé odměny a odvádí nás od rozvíjení charakteru, které je nezbytným předpokladem rozvíjení vnitřní síly.

Máte-li vnitřní sílu, kráčíte světem s klidem a sebejistotou, ať už jsou vaše životní okolnosti jakékoli. Je-li váš vnitřní život nestabilní, jste slabí bez ohledu na to, kolik peněz máte nebo jak jste úspěšní.

Snaha vyhnout se procesu rozvíjení charakteru a vnitřního světa je přirozená. Společnost nás učí zaměřovat se na dočasné, povrchní cíle. Snadno podléháme robotické otupělosti a jsme posedlí snahou postoupit v životě nebo kariéře na další úroveň; uniká nám smysl tohoto procesu; záleží nám pouze na výsledcích, vítězstvích a na tom, jak nás hodnotí a vnímají ostatní. Místo toho, abychom využili každý výkon k učení a růstu, se každý výkon a jeho výsledek stávají hodnocením a neustálým hledáním vlastní hodnoty.

Často nám jde jen o to, abychom ze sebe měli lepší pocit. Stáváme se otroky svých nutkání, místo toho, abychom budovali dlouhodobé základy co nejlepšího života.

Posedlost vítězstvím 

Jako mladý chlapec a budoucí profesionální sportovec jsem neustále snil o tom, že se stanu hrdinou – zvítězím ve světové sérii nebo ovládnu Super Bowl. Když mě tedy draftoval tým Chicago Cubs, splnil se mi sen. Posedlost hvězdnou slávou mi však přinesla obrovský stres. Umožnil jsem, aby se mojí identitou stal dres Chicago Cubs. Měl jsem strach, že nebudu dost dobrý a můj život nebude takový, jaký by měl být. Vedlo to k tomu, že mě definovaly moje výkony. Moje sebeúcta se odvíjela od mých úspěchů.

Je snadné plést si vzrušení z vítězství s prožitkem umožňujícím učení, růst a pocit, že jste plní života. Neuvědomoval jsem si, že nejuspokojivější věcí není nošení dresu Chicago Cubs, odpalování nebo chytání míčků.

Vítězství nás fascinuje, protože svět, poháněný sociálními sítěmi, je jím posedlý. Skutečnost, že jste zvítězili, nicméně neznamená, že jste byli skvělí, co nejlepší nebo alespoň dobří. Dalo by se říct, že vítězství je součástí řešení i problému – představuje to, co opravdu chcete, a iluzi toho, co chcete, podněcovanou virem mamonu. Představte si závod, ve kterém jeden sportovec překoná svůj osobní rekord, prohraje však o desetinu sekundy a vítěz svůj rekord nepřekoná. Kdo byl lepší? Zatímco většina lidí by řekla, že zvítězil rychlejší závodník, za skutečného vítěze bychom mohli považovat sportovce, který překonal svůj osobní rekord. Touha zvítězit je v soutěžení silnou motivací, je-li však pro vás vítězství cennější než plné prožívání každého okamžiku a zlepšování, dříve či později si uvědomíte, že nemáte spoustu věcí pod kontrolou, a napětí a pochybnosti budou vašimi stálými společníky.

Jak řekl Henry David Thoreau, cenou za cokoli je množství života, které za to vyměníte. Jste-li ochotní vyměnit svoji duši za vítězství, jste posedlí čímkoli, co je rychlé, svůdné a vzrušující: motorem o výkonu 454 koní, italskou mystikou, automatickou převodovkou, fascinujícími vychytávkami. Není-li vaše disciplína, sebekontrola a usilovná práce odměněna, jste zklamaní.

Získání zlaté medaile není skvělé kvůli samotné medaili. Je to skvělé, protože se stáváte člověkem, který mění život ostatních, učí se, roste a dosahuje věcí, které si dříve neuměl představit. Proces učení a rozvíjení lásky, moudrosti a odvahy navzdory jakýmkoli nesnázím je tím, co činí úspěch skvělým.

Nejlepší učitelé a trenéři vědí, že mimořádný život je možný, takže svým svěřencům vštěpují disciplínu, odvahu a ochotu obětovat se ve prospěch ostatních. Učení a růst jsou pro ně mnohem cennější než utkání, ve kterém se snaží zvítězit. Legendární trenér basketbalu Dean Smith ze Severní Karolíny řekl:

„Naši hráči málokdy slyší, že bych já nebo některý z mých asistentů mluvil o vítězství. Vítězství je vedlejší produkt celého procesu. Neexistují žádné zkratky. Považujete-li vítězství za hlavní cíl, nejste dobří učitelé.“

Dodal, že Tom Osborne, bývalý fotbalový trenér týmu University of Nebrasca, věřil, že soustředění na vítězství může být současně jak motivací, tak překážkou. „Během zápasů jsme nemohli ovlivnit spoustu věcí: talent a zkušenosti týmů, špatná rozhodnutí funkcionářů, zranění, smůlu,“ uvedl Smith. Definujete-li úspěch na základě faktorů, které nemáte pod kontrolou, celý proces podrýváte. Smith dbal na to, aby si to hráči uvědomovali.

Vítězství a prohry jsou podobné, jejich emocionální dopady jsou ale velmi odlišné. Mnozí z nás jsou tak upnutí na výsledek svého úsilí, že jim to brání v soustředění. Jsme tak fixováni na vítězství, že máme strach z prohry, což nás zbavuje svobody a radosti. V životě chceme mnohem víc než vítězství nebo medaili; chceme trvalé, život obohacující odměny, jakými jsou úžasné zkušenosti, pocit, že jsme plní života, učení a růst.

Dokážeme-li „zvládnout triumf i katastrofu a chovat se k těmto dvěma podvodníkům stejně“, jak to vyjádřil Rudyard Kipling, nepodlehneme falešnému pocitu bezpečí, který může pramenit z vítězství, a nepřipravíme se o možnost růstu pramenící z prohry. Prohra je nepříjemná, ale učení a prožitek nezdaru jsou tak cenné, že bez nich nemůžeme nalézt svoje skutečné já.

Vítězství není nejlepším měřítkem úspěšnosti, protože není udržitelné – můžete zvítězit, i když nepodáte nejlepší výkon, což vás svádí k lenosti. Je-li vaším cílem získat zlatou olympijskou medaili nebo se stát šéfem společnosti Google, je to úžasné, ale až si vštípíte vnitřní znamenitost, uvědomíte si, že potřebujete mnohem vyšší cíl. Můžete uplatnit principy a nástroje popsané v této knize, a přesto mít pocit prázdnoty. I když jde o vysoké cíle, jsou to pouhá lízátka, pokud jste stvořeni pro celé cukrářství.

Basketbalový trenér Mike Krzyzewski, jehož tým z Duke University pětkrát vyhrál národní šampionát, popsal svůj přístup takto:

„Pokud hodnotíme svoji úspěšnost podle množství vítězství a proher, nepoužíváme správné měřítko. Snažíte-li se dosáhnout úspěchu, který definuje někdo jiný, budete neustále frustrovaní. Nikdy nebude dost šampionátů ani vítězství. A když jich konečně dosáhnete, budou to pouhá čísla. Někdo vám řekne, že jste byli skvělí nebo úspěšní, vy však budete vědět, že to byl prázdný úspěch. Chcete-li se tak smutnému konci vyhnout, musíte neustále definovat úspěch. Vaše definice úspěchu by měla být hlubší než vítězství v národním šampionátu. Měla by obsahovat cokoli, k čemu vás pohání vášeň.“

Krzyzewski dospěl k tomu, že největším vítězstvím není získání něčeho blyštivého, rychlého a okázalého, zlaté medaile nebo rohové kanceláře, ale spíše skutečnost, že jste zvítězili v bitvě se sebou – v bitvě o vaše srdce. V každé soutěži, které se účastníme, si vybíráme mezi snahou zvítězit a hlubokou touhou cítit se plní života, učit se, růst, nalézt větší klid a stabilitu a prožívat více úžasných, naplňujících okamžiků. Díky tomu jsme vášniví a vytrvalí – a vítězíme častěji.

Chceme-li žít odvážně, musíme neustále zkoumat, kým opravdu jsme a co je pro nás důležité. Ke skutečné svobodě vede jediná cesta: ta spočívá v nalezení té části vašeho já, která touží po svobodě, a ve zjištění, po čem tato část vašeho já prahne (kromě chvilkových potěšení a majetku, které nás ovládají). Musíme být ukáznění a pýchu a prestiž nahradit růstem a hlubokými prožitky. Jen tak nalezneme svobodu, která nezná žádné hranice a není závislá na výsledcích a úspěších.