Ukážka z elektronickej knihy

B. B. Alston

AMARI AND THE GREAT GAME

Copyright © 2022 by B. B. Alston

Translation © 2023 by Mariana Olšiaková

Jacket art © 2022 by Godwin Akpan

Jacket design by Lisa Vega and Amy Ryan

Slovak edition © 2023 by IKAR, a.s.

Z anglického originálu Amari and the Great Game

(Balzer + Bray, An imprint of HarperCollins Publishers,

New York 2022) preložila Mariana Olšiaková.

Redigovala Andrea Vargovčíková.

Obálku podľa originálu upravil Augustín Putera.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s., Bratislava v roku 2023

ako svoju 2 050. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán ITEM, spol. s r. o, Bratislava.

ISBN 978-80-551-8840-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2023

Venujem mame Songe,

ktorá ma naučila, že dokážem čokoľvek.

1

Šprintovala som po chodníku okolo značkových butikov, luxusných obchodov a noblesnej galérie. V centre o niekoľko ulíc ďalej sa rozprestieral kampus Whitmanovej prípravnej akadémie. Sklená hlavná budova sa v rannom slnku ligotala, okolo obrovskej fontány pred vchodom sa otáčal zástup áut a vystupovali z nich decká, ktoré sa, na rozdiel odo mňa, možno dostanú do triedy pred zvonením o štvrť na deväť.

Či už prídem neskoro, alebo nie, aj ja by som mala mieriť do školy.

Namiesto toho som zastala pred ošarpaným obchodíkom, ktorý akoby vtisli medzi dve väčšie a oveľa krajšie budovy. Na priečelí som si prečítala vyblednutý nápis Marcov obchodík s potravinami.

Kým som chvíľku chytala dych, vytiahla som mobil a znova si vypočula hlasovú správu.

Hlasová správa od Elsie

„Pred vyučkom príď k Marcovi. Výnimočný stav!“

Počas prvého roka som o svojej spolužiačke Elsie Rodriguezovej zistila, ako vie preháňať. Ak ja poviem, že je to súrne, určite sa stalo čosi veľmi dôležité. U Elsie to neplatí – pre ňu môže naliehavá situácia znamenať, že mešká kuriér s robotickými súčiastkami na jej najnovší vedecký projekt.

Tak či onak, keď ide o najlepších priateľov, človek príde, nech by sa dialo čokoľvek, a to aj keď si pokazí dokonalú dochádzku. Mohla by som dodať, že moja perfektná dochádzka, ktorú mi špatil iba jeden deň, keď bola v januári snehová metelica, by sa uzavrela v piatok.

Vošla som do obchodu. Zvonka vyzerala budova pochybne a zvnútra ešte horšie. Sliepňavé svetlo v obchodíku odhaľovalo iba ošumelé steny, z ktorých kde-tu opadla farba. Mala by to byť večierka, v ktorej predávajú nápoje a čosi pod zub, no všetko, na čo som siahla, bolo už po záruke. Pochybovala som, že tá chladiaca vitrína niekedy fungovala.

Spomenula som, že v obchodíku to zakaždým mierne páchne skazenými vajcami? Naozaj vždy.

Pokrútila som nosom a prešla uličkou so sladkosťami. Obďaleč stál akýsi nešťastník, ktorého ponuka čipsov zjavne vôbec nezaujala. Pánko, sme na tom rovnako. Prepchala som sa popri ňom a zamierila k pokladnici.

Za pultom stál mohutný holohlavý chlapík v tričku s nápisom Svalnatejší vyhráva. Ako som sa približovala, zaostril na mňa.

Aj ja som prižmúrila oči. Zrazu mu na hlave a na krku vyrastali chumáče krikľavo červenej srsti a z papule mu vytŕčali dva zakrivené očné zuby.

Zažmurkala som a znova vyzeral ako človek. To bola výhoda drahších kúziel – dokonca aj moje očné kvapky Čistý zrak fungovali iba niekoľko sekúnd a napokon ich prebilo maskovacie kúzlo. Určite použil nejaké z kolekcie mestských neformálnych kamufláží od Vivi LaBoomovej.

Odkašľala som si a slušne sa spýtala: „Môžem použiť vašu toaletu?“

Prekrížil si mocné ruky cez prsia, premeral si ma pohľadom a zavrčal: „Prečo by som ti to mal dovoliť?“

Zaškerila som sa a prevrátila oči. „No tak, Krpec. Už meškám do školy.“

Krpec pomaly roztiahol pery do úsmevu a hlučne sa zarehlil. „Ani nepozdravíš… Nespýtaš sa, ako sa mám… A hneď by si chcela kľúč.“

„Prosím, prosím, prosím,“ žobronila som.

„Dobre, dobre. Čo by som neurobil pre človeka…“

Naklonila som sa k nemu a prešla do šepotu. „Len aby si vedel, zvyčajne sa takto neoslovujeme.“

Krpec sa poškrabal po bezvlasej hlave a zmätené oči mu na okamih zažiarili nažlto. „Ale prečo? Veď si človek, či nie?“

Prikývla som. „Áno, ale… predpokladáme, že každý, koho stretneme, je človek, a tak to netreba hovoriť.“

Dramaticky zvesil plecia. „Toľko vecí si musím pamätať, aby som zapadol do sveta ľudí…“

Povzbudivo som ho potľapkala po ruke. „Neboj sa, to sa naučíš.“

Krpec prikývol a načiahol sa pod pult. Nastavila som dlaň a on mi do nej vložil kľúč od toaliet.

„Ehm, prepáčte…“ Spoza regála s čipsami sa náhle vynoril chlapík, ktorého som si všimla už predtým. „Pred chvíľou som sa pýtal na toalety a povedali ste mi, že sú pokazené.“

Krpec sa zamračil. „Pre vás sú pokazené. Pre ňu nie. Máte s tým problém?!“

Zdalo sa, že chlapík mu chce protirečiť, no keď Krpec zavrčal ako zviera, rozmyslel si to.

„Dávaj si pozor,“ pošepol mi Krpec. „Podľa všetkého je to pozorovateľ.“

Koniec ukážky