Ukážka z elektronickej knihy

Nech žije Pep!

Portrét korunovácie

Martí Perarnau

Original title: Dios salve a Pep, Retrato de una coronación by Martí Perarnau

Copyright © 2023, Martí Perarnau

Copyright © 2023, Roca Editorial de Libros, S. L.

Published by arrangement with Penguin Random House Grupo Editorial, S.A.U.

All rights reserved.

Prvé vydanie.

Všetky práva vyhradené. Táto publikácia ani žiadna jej časť nesmie byť kopírovaná, rozmnožovaná ani inak šírená bez písomného súhlasu vlastníka autorských práv.

Preklad © Silvia Vertanová

Redakčná úprava a korektúry: Albert Lučanský

Grafická úprava: Radim Jančovič - GRATYP

Vydalo vydavateľstvo Citadella v roku 2025

ISBN 978-80-8182-280-3

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2025

Tajomstvo úspechu je v tom,  že žiaden z nás nie je tým, kým bol v prvy deň.

PEP GUARDIOLA

Tajomstvo úspechu spočíva v tom,  že nenávidíme prehrávať.

SCOTT CARSON

PROLÓG

Manchester mu leží pri nohách. Dobyl ho.

Prechádza sa v priestrannom byte na najvyššom poschodí, odkiaľ má výhľad na celé mesto, a rovnako ako po mnohé iné noci počas siedmich rokov ho pohrúžene pozoruje. Chodí sem a tam po veľkej obývačke s čašou červeného vína v ruke. Hľadí na svetlá Deansgate, hlavnú manchesterskú dopravnú tepnu, no jeho myseľ je na hony vzdialená, je na futbalových poliach. Premýšľa o tom, ako využiť staré koncepty na nové účely, ako čeliť výzvam nadchádzajúcich zápasov, ako neustále napredovať. Obrovské okno penthausu sa zafarbuje pri svetle sviečky domodra a odráža Pepov osamelý obraz.

Táto kniha bez príkras odkrýva všetky Guardiolove tváre, všetky črty jeho charakteru.

Detailista a dôkladný majster svojho remesla, až fanaticky oddaný snahe o dokonalosť.

Sériový víťaz, zúrivý konkurent, bojujúci o každý jeden, hoci aj bezvýznamný titul.

Večný inovátor, ktorý sa rovnako silno drží svojich nápadov ako aj pochybností, keď pátra po drobných nuansách, ktoré by pomohli zvrátiť zápas.

Dirigent orchestra so zlostnou i s dobromyseľnou povahou, schopný ohradiť sa pred svojimi hráčmi múrom, ale aj postaviť si k nim most.

Geniálny taktik, ktorý nachádza východiská z tmy a osvetľuje vlastným hráčom cestu po teréne, po ktorom ešte nikto iný nekráčal.

Sizyfos s túžbou dosiahnuť najvyšší vrchol, hoci s vedomím, že osud má pre neho pripravený pád.

Posadnutý workoholik, ktorý uštve každého v presvedčení, že len viac práce vynahradí nedostatok vrodeného talentu.

Charizmatický vodca, ktorého jeho ľudia počúvajú s nadšením, pretože im tisíckrát dokázal, že jeho cesta je cestou k úspechu.

Ľahko vzplanuteľný, zúrivý, dobromyseľný, ľútostivý, pochybovačný, ironický, histriónsky, stoický, euforický, vášnivý, rozumný a v poslednom čase aj pokojný. Všetci Guardiolovci v jednom Pepovi.

Jeho tretie trénerské obdobie sa blíži ku koncu. Projekt z roku 2016 bol pre neho belasomodrou absolútnou neznámou a kolosálnou výzvou. Mal pred sebou prázdne plátno, na ktoré mohol vyliať všetko, čo sa naučil, i všetko, čo sa ešte len mal naučiť – a všetky tri stimuly tvorivosti: slobodu, tlak aj riziko. O sedem rokov a štrnásť titulov neskôr už možno povedať, že v Manchestri dokončil svoje najlepšie, najnákladnejšie, najťažšie, najkomplexnejšie a najvyčerpávajúcejšie dielo, ale aj najprínosnejšie z hľadiska inovácií, najpriebojnejšie v oblasti pohybov a najplodnejšie z hľadiska paradoxov. V Manchester City zažil pohromy i otrasy, dramatické návraty, úžasné góly a senzačné výkony. Jeho sedem sezón odráža celý jeden život:

„Nejde o tituly. Ide o zážitky, ktoré ľuďom pripravíš. To nadčasové spočíva v pocite, ktorý vygeneruješ. To najdôležitejšie je vyvolaná emócia!“

Touto knihou uzatváram svoju trilógiu o tomto katalánskom trénerovi. Prvá kniha, Herr Pep (2014), bola kronikou jeho debutovej sezóny v Bayerne, napísaná zvnútra šatne vďaka tomu, že mi Pep do nej otvoril dvere, ktoré sú otvorené dodnes. Druhá, La metamorfosis (2016), sa venovala jeho nasledujúcim dvom rokom v Mníchove a najmä osobnostnej premene, ktorou prešiel pod vplyvom Nemecka a ktorá sa zhmotnila v projekte, ktorého sa ujal v Manchestri. Táto tretia kniha opisuje, ako sa mu podarilo dobyť náročné anglické územie, nepriateľskú a drsnú scénu, a vštepiť jej svoju hernú ideológiu.

Dĺžka, formát i hĺbka každej zo siedmich kapitol sa líšia, podobne ako sa líšia zmeny, ktoré samotný Guardiola – či azda samotný život – rok čo rok vykonal. Spísal som ich v takom slede, v akom sa stali v reálnom čase, takže kniha odráža pocity, prognózy či predpovede, ktoré som vyslovil ja alebo niekto iný v každom konkrétnom okamihu. Nerobil som žiadne revízie a posteriori.

Bolo to sedem rokov bezprostredných emócií, ktoré nedokázal a ani nechcel skryť a ktoré budú pokračovať. Manchester Pepa v každom ohľade poľudštil. Opatrnosť prvých mesiacov a ťažké porážky; kolaps v dôsledku katastrofálnej prvej sezóny; panika v čase tragického atentátu v roku 2017; nevyčerpateľná energia pri neustálej honbe za úspechom; nadšenie z víťazstiev; bolesť zo starých rán pri každej veľkej prehre; posadnutosť dokonalosťou; neutíchajúce odhodlanie stúpať na vrchol znova a znova; vyvrcholenie v podobe trojkoruny, ktorú oslávil cigarou na hlavnej triede Manchestru, pod dažďom, ktorý akoby padal mimo neho...

Toto je portrét korunovácie, príbeh horskej dráhy plnej adrenalínu.

Noci plné zúfalstva, dni plné slávy. Nech žije Pep!

MP

PRVÁ SEZÓNA
2016/2017

Naozaj chceš byť trénerom?

PRVÁ SCÉNA

„Zapamätaj si meno Phil Foden“

Manchester, 12. októbra 2016

Pep a Cris si vyjdú na prechádzku po Deansgate a nikto im nevenuje ani najmenšiu pozornosť. Pep nemá ani šiltovku, ktorá by mu pomohla zostať nepovšimnutým. Nikto si ich nevšíma, obaja sú zahalení v čiernych kabátoch. Jeden obyčajný pár, čo sa prechádza v objatí a hľadá reštauráciu na „romantickú večeru“, kde by si mohol pripiť na šťastie v súkromí, kým ich nestretneme my, lebo aj my hľadáme vhodné miesto, kde sa navečerať. Je to prvá z mojich návštev Manchestru, ktoré vzhľadom na skúsenosti z Mníchova budú vždy inkognito.

Loles a ja sme na Pepa a Cris natrafili náhodou. Takmer ako vo filme: dva páry sa pozerajú z ulice dovnútra reštaurácie, keď si zrazu uvedomia, že sú opäť spolu, po toľkých spoločných večeroch v Mníchove. Štyri bozky na privítanie a Pep okamžite a bez otáľania spustí:

„Proti Tottenhamu som nebol schopný nájsť spôsob, ako napraviť to, čo nám urobili. Veľa som o tom premýšľal, ale nedokázal som to. To je dôvod, prečo som zrušil cestu do Mníchova na Oktoberfest, aby som popremýšľal o riešeniach. A týchto desať dní, keď sú hráči v národných tímoch, mi veľmi dobre poslúžilo na to, aby som sa zamyslel nad tým, čo sme robili dobre a čo zle. Musíme sa vrátiť k základom: musíme kontrolovať hru. Musíme postaviť štyroch mužov do stredu poľa a posúvať súpera cez loptu.“

Po tomto svojom úvode, ktorý Cristina privíta tým zvláštnym pohľadom, v ktorom sa zračí tušenie, že „romantická večera sa skončila a začala sa futbalová“, Pep upozorní, že po Deansgate, ako hlavnej nákupnej ulici v Manchestri, chodí príliš veľa ľudí, a treba nájsť lepšie a tichšie miesto niekde v malej uličke, kde budeme môcť podrobne predebatovať, čo má odteraz v úmysle robiť. Na ulici Brazennose, vedľa sochy Abrahama Lincolna, nájde to správne miesto, kde môže kresliť do vzduchu, čo od svojho nového zámeru očakáva, aké budú pohyby každého hráča, ako by mali obsadiť stred poľa a zároveň ako majú dezorganizovať súpera.

„Rozhodol som sa hrať proti Evertonovi v rozostavení 3-4-3. Podobne ako 3-2-2-3 ako WM. Štyria v strede poľa. Vyskúšali sme si to bez tých dobrých, pretože tí sú so svojimi národnými tímami. Pracovali sme na tom len s chlapcami z rezervného tímu. Zajtra to vyskúšame s veteránmi. Budeme hrať jedenásti proti jedenástim a v sobotu pôjdeme von s 3-4-3 a uvidíme, ako to pôjde. Cieľom je kontrolovať hru a vrátiť sa k základom: rozhýbať súpera prihrávkami a ďalšími prihrávkami.“

Je zima, Cristina s Loles nás prosia, aby sme už zašli do nejakého podniku, a Pep navrhne neďalekú čínsku reštauráciu Wings. Po ceste tam ma zrazu chytí za plece, akoby si spomenul na niečo dôležité, a nadšene sa rozhovorí, takmer kričí:

„Počuj, veľa som počul o Jadonovi Sanchovi a Brahimovi Díazovi. A fakt sú veľmi dobrí. Úžasní. Som nadšený. Ale zapamätaj si ďalšie meno: Phil Foden. Poznač si meno Foden. Nežartujem, je to sila. Bude so mnou už čoskoro hrať. Vlastne by s nami už debutoval, ak by zápas ligového pohára nebol proti Manchestru United. Je to anglický hráč, veľmi anglický, ľavonohý, veľmi svetlý, tenký ako palica, má krivé nohy, no loptu bráni veľkolepo a má skvelú víziu hry. Foden, nezabudni to meno. Bude to bomba.“

Večera vo Wings je vynikajúca.

DRUHÁ SCÉNA

Najlepší tím v Premier League

Manchester, 15. októbra 2016

Pepovmu systému 3-2-2-3 skríži cestu Ronald Koeman.

Odteraz sa bude opakovať veľmi často, že na ihrisku má City zdrvujúcu prevahu, ale konečný výsledok ju neodráža. Tentoraz je problémom zázračný výkon brankára Maartena Stekelenburga.

Pep postavil tím tak, ako plánoval, v rozostavení 3-2-2-3, a to aj napriek tomu, že dvaja hráči prvej zostavy (Stones a Sané) sa nemohli zúčastniť na štvrtkovom tréningu pre problémy so spiatočnými letmi z reprezentačných zápasov. Nový herný modul si tak mohli vyskúšať až počas piatkového tréningu. Napriek tomu tréner takmer nepochybuje o rozložení svojich zverencov. Bravo na poste brankára; Otamendi, Stones a Clichy ako obrancovia; Fernandinho, De Bruyne, Gündoğan a David Silva sú kosoštvorcom v strede poľa; na krídlach sú Sané a Sterling, zatiaľ čo Iheanacho je na hrote. Na tabuli je to 3-2-2-3, čo vyzerá ako WM formácia Herberta Chapmana (1925), a na ihrisku je to Cruijffom inšpirovaná kombinácia 3-4-3.

Pepa znepokojili symptómy, ktoré sa objavili v tíme počas ostatných zápasov. Nielen prehra s Tottenhamom, prvá porážka, ktorú utrpeli v tejto novej etape, ale aj nezvládnutá situácia v Glasgowe, v zápase Ligy majstrov proti Celticu (3:3). Najviac ho irituje, že jeho muži nekontrolujú hru a to sa dialo celých 180 minút zvyšného zápasu, v dôsledku čoho zmenil svoj kanonický systém 4-3-3, s ktorým sezónu začínal, na 3-4-3, ktorým chce „kontrolovať hru“. Štyria stredopoliari a úsilie posúvať loptu s cieľom narušiť súperovu hru.

Zámer sa podarí naplniť. Pred pozorným pohľadom sira Alexa Fergusona si hráči City pripísali 661 prihrávok oproti 255 v podaní Evertonu, lopty sa dotkli dvakrát viac ako ich súper (878 : 478), vystrelili 19-krát v porovnaní s tromi strelami hostí, mali 13 rohových kopov v porovnaní s jedným súpera, a loptu kontrolovali takmer 73 % zápasu. Koeman, ktorý dobre poznal Cruijffa a dlhé roky bol Pepovým spoluhráčom v Barcelone, vie, že jeho tím bude na štadióne Etihad trpieť, a preto ho organizuje v niekoľkých obranných vrstvách, aby sa pokúsil zabrániť postupu domácich. Na každý útok City je vždy osem hráčov Evertonu, ktorí chránia brankára, čo sa v konečnom dôsledku prejaví v celkovo 49 loptách, ktoré hostia odrazia zo svojho územia v snahe zmierniť nebezpečenstvo.

Napriek takýmto ochranným opatreniam súpera však Pepov tím plynulo kontroluje hru, buduje dobré útočné akcie a má niekoľko jasných gólových šancí, ktoré nedovolí premeniť brankár Stekelenburg. Hra je nielen plynulá, harmonická a útočná, ale predstavenie privádza fanúšikov do varu. Prevaha sa však nepretavila do gólov, a to ani v 43. minúte, keď mal šancu De Bruyne pri penalte za faul Jagielku na Silvu. Belgičan silno vystrelil naľavo asi do polovice výšky brány, ale brankár Stekelenburg skvelým zásahom, natiahnutý s oboma rukami, dokázal udržať loptu mimo brány.

Keď sa už-už zdalo, že gól domácich je na dosah, prišiel gól hostí. Stalo sa to, čo Pep často zdôrazňoval – nedostatočná pozornosť hráčov vzdialených od lopty. City zatlačilo Everton do obrany a dokonca aj Otamendi vyskočil, aby zatlačil na Lukakua v blízkosti pokutového územia hostí, ale belgický útočník sa vymanil a beží dopredu. Lopta priletí do stredu ihriska, kde sa Stones neúspešne pokúša o prienik, Bolasie vracia Lukakuovi, ktorý je ponechaný vo voľnom priestore, aby sa rozbehol proti oslabenému Clichymu. Otamendi a Fernandinho, ktorých to zastihne v opačnom smere, sa v plnej rýchlosti vracajú, nedokážu však zastaviť Lukakua, ktorý prekoná Claudia Brava. Toto je situácia, ktorá sa bude opakovať v priebehu sezóny a v menšej miere aj v niektorých nasledujúcich rokoch. Dať do poriadku zadných hráčov, keď City prekonáva súperovo pokutové územie, bude stáť veľa času a mnoho bolestivých gólov. Až keď sa počnúc rokom 2020 v tíme usadí Rúben Dias a Rodrigo Hernández, bude k tomuto nedostatku dochádzať oveľa sporadickejšie, hoci nebude možné úplne sa vyhnúť protiútokom dobrého súpera.

Koniec ukážky