VALERIE BOWMANOVÁ

Komorník, ktorý ma miloval

Preložila Miriam Ghaniová

Ukážka z elektronickej knihy

Valerie Bowman

THE VALET WHO LOVED ME

Copyright © 2020 by June Third Enterprises, LLC

Translation © 2023 by Miriam Ghaniová

Cover art by LLewellenDesigns.com

Slovak edition © 2023 by IKAR, a.s.

Z anglického originálu The Valet Who Loved Me

(June Third Enterprises, LLC 2020)

preložila Miriam Ghaniová.

Redigovala Darina Kližanová.

Korigovala Silvia Zubeková.

Obálku podľa originálu upravil Augustín Putera.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s., Bratislava roku 2023

ako svoju 2 121. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán ITEM, spol. s r. o., Bratislava.

ISBN 978-80-551-9078-5

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2023

Venujem svojej tete, Dr. Ramone Shiresovej.

Séria o sluhoch by bez teba nevznikla.

S láskou.

POZNÁMKA AUTORKY

Séria Klub lokajov pozostáva z príbehov grófa Kendalla (1. diel, Lokaj a ja), vojvodu Worthingtona (2. diel, Paholok a ja) a markíza z Bellinghamu (3. diel, Komorník, ktorý ma miloval).

Prológ každej knihy predstavuje tá istá scéna napísaná z pohľadu jej hrdinu. Uisťujem vás, že s výnimkou prológu sa žiadny iný obsah ani scéna neopakujú. Ak ste nečítali predchádzajúce diely, prológ vám pomôže pochopiť neslávnu stávku a taktiež vám umožní trochu viac porozumieť hrdinovi tejto knihy.

PROLÓG

Londýn, júl 1814

Beau Bellham, markíz z Bellinghamu, bol v pohotovosti. Vždy bol v strehu, keď si šiel vypiť s priateľmi. Ako jediný nepil alkohol a prevzal zodpovednosť za to, aby sa nestalo nič nežiaduce. Beau nepil, ale nevyčítal to svojim priateľom. Chcel sa iba postarať o to, aby sa všetci bezpečne dostali domov.

Sedeli za stolom pre štyroch ľudí vo výklenku pri okne v hostinci U zvedavej kozy a Beau čakal na ideálnu príležitosť, aby svojim najbližším priateľom predstavil nápad, ktorý by sa im mohol zdať… smiešny. Premýšľal nad rôznymi spôsobmi, ako to urobiť, keď Kendall položil svoj pohár na hrubo otesanú dosku stola a povedal: „Myslím, že je načase, aby som si našiel manželku.“

Beau otočil hlavu. Kendall bol zrejme prvý, ktorý dnes večer vyslovil absurdnú predstavu.

Worth a Clayton tiež hľadeli na Kendalla, akoby sa zbláznil. Zdalo sa, že to vskutku bude zaujímavý rozhovor.

Prvý sa ako zvyčajne ozval Rhys Sheffield, vojvoda z Worthingtonu. Napriek vplyvu svojho zosnulého otca bol Worth dobrý človek – tak trochu darebák, keď išlo o dámy, a oddaný hazardný hráč, ktorý sa rád zúčastňoval na rôznych súťažiach, no aj keď sa zo všetkých síl snažil predstierať, akoby mu na ničom nezáležalo, Beau vedel, že Worth by obetoval život za svoju krajinu, keby na to prišlo. Raz to už takmer urobil.

Worth v reakcii na Kendallovo tvrdenie energicky pokrútil hlavou a odvrkol: „Manželku? Preboha, človeče! Netreba sa ponáhľať s niečím takým… trvalým.“

„Nemladneme,“ odvetil Kendall.

„Naopak,“ pokračoval Worth, „mám len dvadsaťdeväť rokov. Môj otec mal vyše päťdesiat, keď som sa narodil.“

Kendall sa po smrti svojho brata, ktorý zomrel na suchotiny, venoval novej úlohe grófa. Titul a s ním spojené povinnosti bral celkom vážne. Konkrétne sa zasadil za prijatie zákona o zamestnanosti, ktorý sa jeho brat pred smrťou usiloval presadiť v parlamente. Ale pri týchto rečiach o manželstve Kendall zjavne zabudol, čo sa stalo, keď bol naposledy zasnúbený.

Beau sa rozhodol, že je čas prehovoriť. Pozrel sa na Kendalla prižmúrenými očami. „Naozaj si na to pripravený? Sú to len dva roky, čo…“ Odmlčal sa. Nebolo potrebné otvárať rany, čo sa zahojili. Na rozdiel od neho a Wortha, ktorí boli vždy oveľa zdržanlivejší, keď išlo o vzťah k príslušníkovi opačného pohlavia, Kendall veci hlboko preciťoval. Keď ho lady Emily Foswellová odmietla – tesne predtým, ako sa mali vziať – kvôli mužovi s titulom, zničilo ho to.

Worth bol oddaný staromládeneckému životnému štýlu, zatiaľ čo Beau sa považoval za ženatého so svojou pozíciou na ministerstve vnútra. Dokonca sa pokúsil vzdať svojho titulu, aby mohol slúžiť v armáde, ale predstava, že by sa plahočil po Európe a nechal sa ostreľovať, sa jeho nadriadeným nepáčila. Namiesto toho mu dovolili využiť svoj talent iným spôsobom. Ako špión ministerstva vnútra sa špecializoval na vyhľadávanie zradcov a, úprimne povedané, nič ho nebavilo viac.

„Vďakabohu,“ zvolal Clayton a vytrhol Beaua z myšlienok. „Nemôžem sa dočkať, keď už nebudem jediný z nás s manželským chomútom na krku.“

Ewan Fairchild, vikomt Clayton, sa nedávno oženil a práve sa vrátil z medových týždňov. Vikomt miloval svoju ženu, politiku a vedu (v tomto poradí). Bohatý, priateľský a verný Clayton svoju manželku Theodoru očividne zbožňoval a manželský život mu zrejme vyhovoval.

Beau posúval svoj pohár, plný pochybne vyzerajúcej tekutiny, po doske stola, keď uvažoval o každom zo svojich priateľov. Všetci štyria sa stretli už ako chlapci v Etone a zostali si oddaní. Každý z nich zohrával v ich skupine jedinečnú úlohu.

Kendall bol zaneprázdnený svojimi povinnosťami. Ako verný námorník sľúbil bratovi na smrteľnej posteli, že zabezpečí, aby parlament schválil zákon o zamestnanosti, a v ten istý deň sľúbil matke, že sa postará o splodenie dediča. Niesol teda na pleciach ťažké bremeno. No Kendallovi sa nepáčila predstava, že by si mal nájsť manželku, zvlášť po neúspechu s lady Emily.

Worth plnil úlohu komika skupiny a prednášal bystré poznámky so sarkastickým humorom, ktorým bol známy. Rád o sebe tvrdil, že je smoliar, ale so svojím titulom a majetkom nebol nijako zvlášť presvedčivý. Napriek tomu bol tento muž lojálny až do krajnosti. Nikdy napríklad neodpustil lady Emily, že odhodila jeho dobrého priateľa Kendalla.

Beau bol vždy zaujatý svojím najnovším poslaním a momentálne posadnutý pátraním po zrade pri rieke Bidassoa. Niekto v parlamente, kto bol zasvätený do plánov Wellingtonových síl v Španielsku na jeseň minulého roka, zradil britskú armádu pri Bidassoa tým, že napísal list nepriateľovi a prezradil stratégiu.

Plán, chvalabohu, zmarili a Briti pri Bidassoa zvíťazili, ale to neznamenalo, že zradcov čin bol menej podlý. Pre Beaua nebolo nič dôležitejšie, ako nájsť páchateľa a odovzdať ho úradom, aby sa postarali o spravodlivosť. Preto tá absurdná predstava, ktorá sa mu momentálne preháňala hlavou, kým diskutovali o tom, že Kendall si chce nájsť manželku.

„Myslím to úplne vážne,“ pokračoval Kendall. „Musím sa snažiť zabezpečiť grófstvo a potomka. Obávam sa, že som sa príliš dlho zaoberal zákonom o zamestnanosti. Príliš dlho som čakal, kým si začnem hľadať nevestu.“

„Určite ti nebudem oponovať, že si sa príliš zaoberal zákonom o zamestnanosti,“ odvetil Worth. „Bol si ním skôr posadnutý.“

Kendall pokrčil plecami. „No teraz, keď lordi odložili hlasovanie do jesenného zasadnutia, mám viac času na zhromažďovanie potrebných hlasov. Takisto by som sa mohol vážne pustiť do hľadania manželky.“

Beau prižmúril oči. Práve mu napadla ďalšia absurdná myšlienka.

„Nikdy som sa neobťažoval hlasovať v parlamente,“ povedal Worth. „Náhodou ma to vôbec nezaujíma. A všetky tie hádky sú priam vyčerpávajúce.“

Beau vrhol na Wortha útrpný pohľad a pokrútil hlavou. „Boh ťa ochraňuj, aby si sa zaujímal o to miesto alebo o niektoré problémy, ktorými sa krajina zaoberá.“

Worth odpovedal tým najšarmantnejším úsmevom. Nebolo pochýb, že tento sebavedomý úsmev bol osudným pre mnohé dámy. „Som úplne presvedčený, že to zvládnete, chlapci,“ odvetil Worth a potľapkal Beaua po chrbte.

„Keď nastane čas hlasovať o zákone môjho brata,“ pokračoval Kendall a svoju poznámku adresoval Worthovi, „sám prídem do tvojho mestského domu a vytiahnem ťa z postele.“

Beau sa spolu s Claytonom hlasno rozosmiali.

„Nehovorme o takýchto nepríjemnostiach,“ odpovedal Worth s povzdychom. „Spomínal si, že si hľadáš nevestu, Kendall. To je oveľa zaujímavejšie. A teraz, koľko máš rokov?“ Vojvoda sa oprel o stoličku, prekrížil si ruky cez prsia a prižmúrenými očami pozrel na Kendalla.

Kendall zdvihol obočie. „Rovnako ako ty, starý pán.“

Worth si Kendalla iba doberal. Všetci boli s rozdielom niekoľkých mesiacov v rovnakom veku.

„Tak teda,“ vyhlásil Worth. „Pokiaľ ide o mňa, máš ešte dosť času nájsť si ženu.“

„To sa ľahko hovorí človeku, ktorý sa nikdy nestaral o zabezpečenie vlastného titulu,“ odbil ho Kendall úškrnkom.

Worth mu ho opätoval. „O tom s tebou nemôžem polemizovať.“ Venoval barmanke široký úsmev a objednal ďalšiu rundu nápojov.

„Áno, no ak si vážne hľadáš manželku, Kendall, sezóna sa práve skončila,“ vložil sa do toho Clayton. „Zdá sa, že si svoju šancu premeškal. Celá smotánka sa chystá odísť na vidiek, hneď ako sa na budúci týždeň zatvorí parlament.“

„Dobre to viem,“ odpovedal Kendall úsečne. „Zo sezóny mi naskakuje husia koža. Všade je plno prostorekých dievčat a paničiek, ktoré chcú predviesť svoje najlepšie správanie v nádeji, že si ulovia bohatého manžela. Nechcem si takto nájsť manželku.“

„Ako inak si ju chceš nájsť?“ spýtal sa Beau. Áno, jeho absurdný nápad by mohol fungovať, ak by sa tento rozhovor zvrtol tak, ako si myslel, že sa zvrtne.

„Neviem presne ako.“ Kendall sa znova napil. „Ale tentoraz mám v úmysle nájsť si dámu, ktorá ma bude milovať kvôli mne samému.“

Tak. To bola Kendallova jediná zmienka adresovaná lady Emily Foswellovej.

„Áno!“ Worth buchol päsťou do stola a jeho zvyčajne žoviálny hlas sa naplnil hnevom. „Myslím, že sa všetci zhodneme na tom, že lady Emily je tá najhoršia z najhorších. Neexistuje ospravedlnenie pre to, čo urobila, keď odhodila jedného muža a vybrala si iného s lepším titulom. Pre mňa už neexistuje.“

Pravda bola taká, že Worth sa na správanie lady Emily hneval najviac zo všetkých. A zaujímal sa predovšetkým o to, aby sa lady Emily dozvedela, že nechtiac vymenila budúceho grófa za baróna.

„Môžeme sa prestať rozprávať o lady Emily, prosím?“ zastonal Kendall a zakryl si rukou tvár.

Worthovi sa dobrá nálada vrátila s príchodom barmanky, ktorá priniesla ich nápoje. „Ďakujeme, zlatko,“ povedal jej a nato sa obrátil späť ku Kendallovi. „Len upozorňujem, že ak chceš dámu, ktorá ťa bude milovať kvôli tebe, sezóna a s ňou spojené udalosti sú posledným miestom, kam by si mal ísť.“

„Áno,“ odpovedal Kendall s povzdychom a zdvihol pohár do vzduchu, aby si pripil s Worthom. „Nepovedal som to už? Sezóna a s ňou spojené udalosti sú tým posledným miestom, kam by som mal ísť, a preto som sa posledným dvom sezónam vyhýbal ako čert krížu.“

„Aha, tak preto si sa nezúčastnil na nudných plesoch u Almacka?“ povedal Worth a z jeho hlasu priam trčal sarkazmus. „Myslel som si, že je to kvôli vlažnému čaju a bezvýznamným rozhovorom. Preto sa im vyhýbam ja.“

„Vyhýbaš sa im preto, lebo sa na nich nepodáva brandy, a my všetci to vieme,“ povedal Beau a uprene hľadel na Wortha s rukami pevne prekríženými na hrudi.

Worth naňho žmurkol. „Aj to, a okrem toho mi tam nedajú vyhrať bank ako U Hollistera.“

Beau prevrátil oči. U Hollistera bolo vojvodovo obľúbené peklo hazardu. Tam mal Worth carte blanche a pravidelne vyhrával a prehrával celé majetky.

Kendall sa poškrabal na brade a hľadel na svoj pohár. „Keby tunajšie dámy nevedeli, že som gróf, mal by som oveľa väčšiu šancu nájsť si partnerku.“

Worth sa rozosmial. „Za to by som zaplatil. Gróf prezlečený za obyčajného človeka, aby našiel pravú lásku. Má to istý poetický nádych, však?“

Clayton sa tiež zasmial a pokrútil hlavou, ale Beau len ešte viac prižmúril oči a povedal: „Nie je to úplne od veci.“ Naklonil hlavu nabok. Áno. Rozhovor sa uberal presne tým smerom, akým chcel.

„Čo nie je od veci?“ Kendall takmer zabudol, čo povedal.

„Nápad predstierať, že si obyčajný človek, aby si si našiel milujúcu ženu,“ odpovedal Beau.

Worth opäť plesol Beaua po chrbte. „Zbláznil si sa, človeče? Veď ty ani nepiješ.“

Beau sa naklonil dopredu, aby svoj nápad adresoval priamo Kendallovi. „Za správnych okolností by to mohlo fungovať, nie?“

„Predstierať, že som obyčajný človek?“ odvetil Kendall a zažmurkal. „Nechápem ako.“

„Každý zo smotánky ho pozná,“ podotkol Clayton. „Ako by sa mu to vôbec mohlo podariť?“

„Navrhuješ nasadiť si masku alebo zmeniť svoj zjav?“ spýtal sa Worth. Vojvoda si pohladil bradu a prižmúril oči, akoby aj on bral túto myšlienku vážne.

Kendall sa striedavo pozrel raz na Wortha, raz na Beaua. „Ani jeden z vás to nemôže myslieť vážne. Clayton má pravdu. Ako by to vôbec mohlo fungovať?“

„Nie, nebude to kostým,“ Beau adresoval svoju poznámku Worthovi. „Myslel som skôr niečo ako správnu… situáciu.“

Worth sa naklonil dopredu. „Akú?“

„Vy dvaja mi naháňate strach, viete o tom?“ povedal Kendall. „Vyzeráte, akoby ste sa skutočne snažili vymyslieť spôsob, ako by tento absurdný nápad mohol fungovať.“

Vskutku bol absurdný. Beau sa prinútil neusmievať sa. „Napríklad… čo tak domáci večierok,“ odpovedal Beau Worthovi, pohladil si bradu a úplne ignoroval Kendallovu poznámku.

Worth naklonil hlavu, oči mal stále prižmúrené. „Domáci večierok, áno. Chápem, čo máš na mysli.“

„Ale nemohol by to byť len hocijaký domáci večierok, samozrejme,“ pokračoval Beau. „Musel by to byť večierok usporiadaný niekým, kto by sa na tom experimente podieľal.“

„Experiment?“ Clayton sa vzpriamil na stoličke. „Je len málo vecí, ktoré mám radšej ako experiment, a práve sa chystám rozoslať pozvánky na svoj každoročný vidiecky večierok.“ Výborne. Aby jeho nápad fungoval, Beau zúfalo potreboval Claytonovu pomoc.

„Experiment?“ zopakoval Kendall a zažmurkal.

Beau luskol prstami. „Tvoj domáci večierok by bol dokonalý, Clayton.“

„Počkaj. Počkaj.“ Kendall si sadol medzi Beaua a Wortha a obom položil ruky na plecia. „Domáci večierok nezmení moju identitu. Dámy z vyššej spoločnosti budú aj na domácom večierku vedieť, kto som.“

„To je dobrá poznámka,“ odvetil Clayton a znovu si odpil z piva.

„Nie, ak pozveš len debutantky z tejto sezóny,“ odvetil Beau so sebavedomým úsmevom. „A ak vytvoríš vhodné okolnosti.“

Kendall sa zhlboka nadýchol a odsunul pohár  od seba. „Dámy ma možno nepoznajú, ale niektoré ich matky áno. Nejedna z nich už bola na plese so staršou dcérou, ktorá debutovala.“

„V tom prípade prichádzajú na rad vhodné okolnosti,“ odvetil Beau a prekrížil si ruky cez prsia.

Worth sa poškrabal po brade a usmial sa ešte viac. „Myslím, že si na niečo prišiel.“

Výborne. Ak Worth videl opodstatnenosť plánu, Beau mal väčšiu šancu presvedčiť ostatných dvoch.

„Odmietam nosiť masku, ak máš na mysli to. To je ako v stredoveku,“ povedal Kendall a pokrútil hlavou.

„Nie masku,“ odvetil Beau, vzpriamil sa na stoličke a zahryzol si do spodnej pery. Ach, bolo to také zábavné!

„Ani kostým,“ pokračoval Kendall a odsunul pohár ďalej.

„Nemám na mysli kostým…“

Beau si s Worthom vymenili nechápavý úsmev.

„Budem sa dobre baviť, keď sa na to budem pozerať,“ vyhlásil Worth.

„Na čo?“ Clayton sa poškriabal na nose. Vikomt očividne ešte nechápal. „Už ani neviem, o čom kto z vás rozpráva.“

„Hovorím tuná o Kendallovi, ktorý by predstieral, že je sluha,“ odvetil Beau a na tvári mu stále pohrával úsmev.

Kendall zažmurkal. „Sluha?“

„Áno. Je to dokonalé,“ dodal Worth a prikývol.

Kendall sa otočil a hľadel na vojvodu, akoby sa zbláznil. „Dokonalé? Ja? Byť sluhom? Čo je na tom dokonalé?“

„Ale to stále nerieši problém, že by ho matky dám spoznali. Aj keby bol oblečený ako sluha,“ podotkol Clayton.

„Aha, to áno,“ odvetil Beau. Čakal práve na tento argument a už bol pripravený predviesť svoju obhajobu. „To je na tom najkrajšie. Väčšina ľudí sa na sluhov nepozerá. Svoju pozornosť venujú výlučne tomu, čo potrebujú a chcú. Môj výcvik špióna ma naučil veľa o ľudskej neschopnosti všímať si detaily. Bol by som ochotný staviť sa, že ani jedna dáma sa na Kendalla dvakrát nepozrie, ak bude oblečený ako sluha a bude si plniť povinnosti sluhu. Koniec koncov bude mať na sebe livrej, podkolienky a na hlave napudrovanú parochňu.“

„A má to aj tú výhodu, že sluha bude mať mimoriadne dobrú pozíciu na to, aby zistil, ako sa dáma naozaj správa.“ Worth si prstami odhrnul z čela dlhé tmavé vlasy. „Stavil by som sa, že najlepšie sa správa, keď oslovuje potenciálneho ženícha, a najhoršie, keď oslovuje sluhu. Videl som to neraz u svojej matky.“

„Obaja ste naozaj šialení, viete to?“ zareagoval Kendall.

„No, neviem.“ Clayton si potiahol kravatu. „Ale znie to ako celkom dobré šibalstvo. Som ochotný ponúknuť svoj nadchádzajúci domáci večierok ako miesto takéhoto experimentu.“

Výborne. To bola jedna z výhod, keď jeho priatelia pili. O nápadoch, ktoré by za normálnych okolností mohli znieť smiešne, ich bolo za takýchto okolností oveľa ľahšie presvedčiť.

„Potom si sa aj ty zbláznil,“ zavrčal Kendall na Claytona.

„Premýšľaj o tom,“ povedal Beau a obrátil pozornosť na Kendalla, ktorý očividne potreboval ešte trochu presvedčiť. „Má potenciál dať ti presne to, čo chceš. Neskreslený pohľad na najnovšie debutantky, ktoré sa správajú presne tak, ako by sa správali, keby nevedeli, že ich sleduješ.“

Kendall pozrel prižmúrenými očami na Beaua. „Je znepokojujúce, že v tomto pláne nevidíš problém.“

Beau pokrčil plecami. Čím nonšalantnejšie vyzeral, tým lepšie. „Aký problém? Riziko nie je príliš veľké. Ak ťa niekto spozná, jednoducho požiadame toho človeka, aby hral s nami. Nepochybne si hru užijú aj oni.“

„A čo ak nájdem dámu, ktorá sa mi bude páčiť?“ povedal Kendall. „To si mám jednoducho strhnúť livrej, vyhlásiť sa za grófa a čakať, že sa do mňa bláznivo zamiluje?“

„Vôbec nie,“ povedal Beau. „Len ti navrhujem, aby si tie mladé dámy spoznal na základe toho, ako sa správajú k služobníctvu. Nepochybujem o tom, že tie najlepšie budú milé a príjemné. Keď budeš mať niekoľko kandidátok, budeš vedieť, o čiu priazeň sa máš uchádzať v nasledujúcej sezóne.“

Kendall pomaly pokrútil hlavou a pritiahol si pohár k sebe. Možno sa predsa len rozhodol vypiť ešte trochu viac. „Navrhuješ, aby som si budúcu nevestu vyberal podľa toho, ako sa správa k lokajovi?“

Beau zdvihol obočie. „Ako sa lady Emily správala k sluhom?“ Každé slovo vyslovil pomaly, aby ho zdôraznil.

„Podľa výrazu tvojej tváre vidím, že si uvedomuješ, o čo mi ide,“ odvetil Beau, keď Kendall zaťal čeľusť.

Beau si všimol, že v spore vyhráva. Kendallova tvár nadobudla zamyslený výraz a zahryzol si do pery, akoby zvažoval možnosti. Bol čas predostrieť tú najsmiešnejšiu predstavu.

„Som ochotný do toho ísť s tebou,“ nadhodil Beau čo najnenápadnejšie a znova pokrčil plecami.

„Čože?“ Na Worthovej tvári sa objavila vráska. „Prečo by si to robil?“

Beau vystrel plecia a oprel sa o stoličku. „Pretože som zúžil pátranie po zradcovi pri rieke Bidassoa na jednu z troch možností.“

„Muža, ktorého si hľadal pre ministerstvo vnútra?“ Chvalabohu, Worth pri týchto slovách stíšil hlas.

„Presne,“ odpovedal Beau. „A ak Clayton pozve tých troch mužov na domáci večierok, tiež budem predstierať, že som sluha, aby som ich sledoval.“

Worth zaklonil hlavu a zasmial sa. „Mal som vedieť, že máš od začiatku iný motív, Bell. Práca pre jeho veličenstvo sa ti nikdy nevytratí z mysle. Dokonca aj keď popíjame.“

Beauovi sa ústa ešte väčšmi roztiahli do širokého úsmevu. Wortha by nikdy nedokázal oklamať, ale na druhej strane sa nesnažil oklamať ani svojich priateľov. Chcel len získať ich pomoc. „Prečo by sme nemohli využiť túto príležitosť na dve užitočné činnosti namiesto jednej? Priznám sa, o tomto pláne som uvažoval už predtým, ako nás Kendall informoval o hľadaní manželky, ale ak to pomôže nám obom, tým lepšie, to hovorím ja. Budeme sa však naozaj musieť správať ako sluhovia. Budeme musieť obsluhovať hostí a robiť všetky úlohy, ktoré musia robiť sluhovia.“

„Hm, celkom sa mi páči predstava, že by pod mojou strechou prebiehalo špehovanie.“ Clayton si vypil ďalší dúšok piva. „Dodáva to celej záležitosti trochu intríg. A keďže som nebol vojakom ani som inak neslúžil jeho veličenstvu, cítim, že je mojou povinnosťou povedať tejto ľsti áno. Nehovoriac o mojej láske k experimentu. Urobíš to, Kendall?“

Kendall vyprázdnil pohár a chrbtom ruky si utrel ústa. „Keď to hovorí Bell, ako by som mohol odmietnuť?“

Beau stisol pery, aby neukázal víťazný úsmev. Ešte sa musel uistiť, že sú všetci ochotní hrať podľa jeho plánov. Nielen dnes večer, ale aj v ostrom svetle vytriezvenia, zajtra ráno a neskôr.

Barmanka sa vrátila s ďalším krígľom piva pre Wortha. Vojvoda jej hodil mincu a koketne sa na ňu usmial, kým sa obrátil späť k priateľom. „Mňa napríklad tak veľmi zaujíma, ako sa takáto situácia vyvinie, že sa nielenže zúčastním, aby som sa pozrel na to divadlo, ale aj stavím veľkú sumu na výsledok, či to vy dvaja dokážete zvládnuť. Chcete sa staviť?“

Beau prevrátil oči. „S tebou je v stávke všetko, Worth.“

„Možno, ale musíš uznať, že toto je mimoriadne lákavá stávka.“ Worth zdvihol bradu. „Päťsto libier na to, že vás obidvoch hneď odhalí nejaká bystrozraká matka.“

„Túto stávku beriem!“ vyhlásil Clayton a ukázal prstom do vzduchu. „Predpokladám, že sa zúčastníš ako hosť, Worthington.“

Worthovu odpoveď prerušil Kendallov chrapľavý smiech. „Samozrejme, že sa zúčastní ako hosť. Náš kamarát Worth by sa nikdy nemohol vydávať za lokaja.“ Kendall súcitne pokrútil hlavou. „Obávam sa, že by si nevydržal ani jednu noc slúžiť iným.“

Worth rozšíril nozdry a narovnal plecia. „To ma uráža. Ak to dokážete vy dvaja sopliaci, určite to zvládnem aj ja.“

Clayton nafúkol líca a pokrútil hlavou. Nestretol sa s Worthovým pohľadom. „Hm. Nie som si celkom istý, či s tým súhlasím, starec.“

Worth si prekrížil ruky cez prsia a pozrel na vikomta. „Naozaj si myslíš, že by som to nedokázal?“

„Nie,“ priznal Clayton a trochu sa zahanbil. „Nie, ak by si mal skutočne plniť úlohu sluhu a robiť skutočné práce.“

Worthov pohľad skĺzol na Beaua. „Myslíš si, že ani ja to nezvládnem?“

Beau pokrútil hlavou. Keby si skutočne myslel, že jeho priateľa táto predstava zraní, možno by sa stiahol, ale Worthovo sebavedomie bolo povestné. Okrem toho vojvoda musel vedieť, že predstierať sluhu nebude také ľahké. „Ani náhodou. Ospravedlňujem sa, milosť, ale si príliš zvyknutý na to, aby niekto obsluhoval teba, než aby si ty obsluhoval niekoho iného.“

„Ale vedel by som to robiť správne,“ odvetil Worth, očividne nahnevaný nedostatkom podpory svojich priateľov.

Kendall si odfrkol. „Obávam sa, že vidieť obsluhovať a skutočne obsluhovať sú dve úplne odlišné veci.“

Worthovi sa rozšírili oči. „Ty prekliaty gróf. Prečo si myslíš, že dokážeš obsluhovať?“

„Možno som gróf, ale drina mi nie je cudzia. Roky som strávil v námorníctve a robil som rôzne práce, napríklad som utesňoval škáry starými povrazmi. A jedol som červivé sucháre. A tieto dve úlohy boli príjemné v porovnaní s niektorými inými mojimi úlohami,“ dodal Kendall.

Worth udrel otvorenou dlaňou do stola, až poháre nadskočili. „Fajn. Tisíc libier na to, že zvládnem celé dva týždne ako sluha. Alebo prinajmenšom vydržím dlhšie než ktorýkoľvek z vás.“

Clayton zazrel na Wortha so zvrašteným obočím.

„Myslím to úplne vážne.“ Worth zovrel čeľusť. Očividne sa nechystal ustúpiť. „Tisíc libier, páni. Kto prijme stávku?“

„Ja,“ ozvali sa všetci traja jednohlasne.

PRVÁ KAPITOLA

Zbaviť sa komorníka bola oveľa jednoduchšia úloha, než Beau predpokladal. V skutočnosti stačilo niekoľko diskrétnych otázok v dedine, kde žil lord Copperpot, dobre načasovaná návšteva krčmy, o ktorej bolo známe, že ju milordov komorník pravidelne navštevuje, a ponuka štyridsiatich libier šterlingov.

Táto suma bola nepochybne vyššia, ako si komorník zarobil za rok, a tak bezprostredne pred tým, ako sa mal zúčastniť na Claytonovej domácej oslave so svojím pánom, s radosťou vyhlásil, že je veľmi chorý.

Beauovým spoločníkom na ministerstve vnútra nebolo cudzie predstierať zamestnanie v obľúbenej londýnskej pracovnej agentúre a v priebehu krátkych dvadsiatich štyroch hodín sa Beau objavil na Copperpotovom prahu pripravený plniť nedávno uvoľnenú úlohu komorníka jeho lordstva.

Beau si Copperpota vybral z niekoľkých dôvodov. Po prvé – a to bolo najdôležitejšie –, bol jedným z troch mužov, ktorých kráľovstvo podozrievalo, že sú zradcami z Bidassoa. Po druhé, Beau sa s Copperpotom nikdy predtým oficiálne nestretol, a to bola závažná požiadavka vzhľadom na skutočnosť, že tento muž by ho, či už ako komorníka, alebo nie, mohol spoznať, keby sa zoznámili. Po tretie, a to tiež nebolo nepodstatné, o Copperpotovi bolo známe, že má komorníka, ktorý rád pije a často mu chýbajú peniaze. Keď sa tieto tri dôvody spojili, urobili z Copperpota ideálneho šľachtica, ktorému mal Beau slúžiť najbližších štrnásť dní na oslave v Claytonovom dome.

Kendall dokonca pomenoval ich experiment: Klub lokajov, hoci Beau svojim priateľom vysvetlil, že namiesto lokaja musí predstierať, že je komorník. Kendall sa však rozhodol ponechať tento názov aj po tom, čo si Worth zvolil miesto paholka v stajniach na Claytonových majetkoch.

Po tom, čo Beau v Claytonovom londýnskom dome dostal od pani Cotswoldovej, správkyne domu, množstvo cenných inštrukcií, strávil nasledujúci týždeň usilovným sledovaním vlastného komorníka. Sledoval všetko, čo ten muž robil, a kládol mu desiatky otázok.

Pod Malcolmovým vedením sa Beau naučil starať o šaty, kabáty a topánky, zabezpečovať, aby bolo umývadlo naplnené vodou, kontrolovať, či je šatňa vyčistená a správne vyvetraná, a brúsiť britvy.

Dokonca sa naučil aj strihať vlasy, ak by sa to od neho počas jeho krátkeho „zamestnania“ u Copperpota vyžadovalo. Hoci tajne dúfal (kvôli lordovi Copperpotovi), že takáto požiadavka nikdy nevznikne.

Beau a Malcolm strávili celé dva dni učením, ako dokonale uviazať kravatu v rôznych štýloch. Beau sa stal takým otravným pri vlastnom komorníkovi, až sa napoly obával, že Malcolm rezignuje na svoju funkciu.

Beaua čoskoro zavolali na Copperpotovo vidiecke sídlo a na základe odporúčania samotného vojvodu z Worthingtonu mu pridelili prácu komorníka. Vojvoda poskytol Beauovi odporúčanie, v ktorom sa uvádzalo, že istý pán Nicholas Baxter je veľmi dobrý komorník, na ktorého by bola každá domácnosť hrdá. Markíz premenený na sluhu bol iba rád, že si našiel čas na takú dôkladnú prípravu.

Necelé dva dni po tom, čo vyplatil Copperpotovho súčasného komorníka, mal Beau odcestovať so sprievodom jeho lordstva priamo na Claytonovo vidiecke sídlo.

Copperpotov sprievod vyrazil do Devonu s tromi kočiarmi: v jednom boli lord, lady a ich osemročná dcéra lady Wilhelmina, v druhom služobníctvo a v treťom Beau, dvaja lokaji a správca.

Cesta bola dlhá a hrboľatá, ale Beau sa rozhodol múdro využiť čas a nenápadne vyspovedať jedného z Copperpotových lokajov. Počkal, kým ostatní muži napoly zaspali, ukolísaní hojdaním koča a teplým popoludňajším slnkom, ktoré dopadalo na dopravný prostriedok.

„Ako dlho ste v službách jeho lordstva?“ Beau sa čo najnenápadnejšie opýtal lokaja, ktorý sedel priamo oproti nemu. Dokonca zamaskoval svoj hlas tým, že sa snažil o menej rázny tón. Okrem toho, že sledoval Malcolma, aby sa naučil jeho povinnosti, strávil aj značný čas napodobňovaním jeho reči a spôsobov.

Lokaj, ktorý sa volal Charles, sa oprel o sedadlo, nohy mal naširoko roztiahnuté pred sebou, kým koč poskakoval po ceste. Druhý lokaj, ktorý sa volal Harry, tvrdo spal na sedadle vedľa svojho priateľa a chrápal tak, že by zobudil aj mŕtveho.

Charles sa vystrel a poškrabal sa po hlave. „Počítam, že už to budú skoro dva roky.“

Beau prikývol. Zrada pri Bidassoa sa stala minulú jeseň. To znamenalo, že Charles bol v tom čase Copperpotovým zamestnancom.

Beau vytiahol balíček orechov a ponúkol niekoľko Charlesovi. Podľa Malcolma arekové orechy veľmi pomáhali vytvoriť medzi služobníctvom ak nie dôveru, tak aspoň dobrú vôľu. Beau tiež niesol niekoľko vrecúšok naplnených malými hnedými orechmi, ktoré vyvolávali hrejivý pocit a zvyšovali bdelosť.

„Ďakujem, pán Baxter,“ povedal Charles, sklonil klobúk smerom k Beauovi a vzal si za hrsť orechov.

Beau pokračoval v rozhovore, pričom si dával pozor, aby nekládol príliš zvedavé otázky. Potreboval si získať mužovu dôveru, skôr než sa ukáže, že sa príliš zaujíma o chod domácnosti.

Samozrejme, Copperpot mohol byť nevinný. Boli tu ďalší dvaja šľachtici podozriví zo zrady. Jeden z nich bol na osobitnej porade parlamentu zasvätený do Wellingtonových zámerov prekročiť na jeseň minulého roka v Španielsku rieku Bidassoa a napísal list Francúzom, v ktorom ich varoval pred britským plánom.

List ukoristil vojak, ktorého krátko nato postrelili. Hrdinskému chlapíkovi sa však podarilo dostať späť do britského tábora a doručiť list Wellingtonovi. Gróf mal tú česť udeliť nešťastnému vojakovi medailu tesne predtým, ako muž na následky zranenia zomrel.

Briti so svojimi spojencami, Španielmi a Portugalcami, vyhrali bitku pri Bidassoa, ale výsledok mohol byť iný, keby tento vojak neobetoval svoj život, aby francúzskemu veliteľovi Soultovi zabránil zmocniť sa listu.

Zradný dokument okamžite poslali späť na ministerstvo vnútra, kde sa desiatky špiónov a expertov celé týždne pokúšali rozoznať rukopis zradcu. O britských plánoch prekročiť rieku vedela vo Veľkej Británii len hŕstka mužov. Dvaja boli vylúčení pre svoju lojalitu a nedostatok príležitostí. Zostali traja: Lord Copperpot, lord Hightower a lord Cunningham.

Po týždňoch skúmania ministerstvo vnútra vyhlásilo, že list nenapísal ani jeden z týchto troch lordov. Neboli však zbavení podozrenia. Predpokladalo sa, že list pre nich napísal niekto z ich zamestnancov, a to s jasným cieľom utajiť totožnosť muža. Tento smer uvažovania otváral možnosť, že niekto zo zamestnancov jedného z troch lordov o zrade vedel a aktívne sa na nej podieľal.

Dalo sa predpokladať, že jeden zo sluhov dostal za napísanie listu dobre zaplatené. A ak Beau niečo vedel o človeku, ktorému sa dá dobre zaplatiť za zradu vlasti, tak to, že tomu istému človeku sa dá rovnako dobre zaplatiť za zradu vinníka. Presne to dúfal dosiahnuť, keď sa dva týždne mal vydávať za komorníka lorda Copperpota.

Tak sa stalo, že sa Clayton spriatelil so všetkými tromi podozrivými lordmi a jeho domáca oslava bola ideálne miesto pre túto konkrétnu machináciu. Ako sa tiež celkom vhodne ukázalo, všetci traja podozriví lordi mali dcéry, ktoré práve debutovali a nedostali žiadne ponuky, takže sa domáca oslava stala pre všetky tri debutantky mimoriadnym lákadlom.

Beau zabezpečil, aby Clayton pozval všetkých troch mužov. Potom zabezpečil ich účasť rozšírením fámy, že na Claytonovej domácej oslave sa zúčastní aj samotný princ regent. Čo bol jeden z dôvodov, prečo musel byť pozvaný aj sir Reginald Francis. Sir Reginald bol neškodný a chcel dostať princa z Carleton House na domáci večierok. Ak mali Copperpot, Hightower a Cunningham niečo spoločné, tak to bola ich nikdy sa nekončiaca túžba zapôsobiť na princa regenta a tráviť čas v jeho spoločnosti, kedykoľvek to bolo možné.

Clayton minulý týždeň listom oznámil, že všetci traja muži súhlasili, a okrem nich by sa domácej oslavy mali zúčastniť aj sir Reginald s princom regentom. Všetko do seba zapadalo. Toto nebol typ misie, pri ktorej by človeka mohli zraniť alebo zabiť. Beau bol za posledných pár rokov na mnohých takýchto misiách vo Francúzsku.

Nie, toto bola jemnejšia forma, ktorá si vyžadovala veľa hereckých výkonov, a ak by si jeho priateľ Kendall pri tom náhodou našiel manželku, tým lepšie. Zatiaľ neexistovala možnosť, že by Worthington vydržal hrať sluhu dlhšie ako štyridsaťosem hodín, aj keby bol v stajniach a predstieral, že je paholok. Takže okrem splnenia úlohy Beau navyše možno pomôže Kendallovi nájsť si manželku a mohol by vyhrať aj značnú sumu peňazí.

Koč sa rútil ku Claytonovej usadlosti, Beau sa oprel o sedadlo, stiahol si klobúk na oči a predstieral, že spí. Kým prejdú dva týždne, mal v úmysle odhaliť zradcu z Bidassoa a odovzdať toho špinavého čierneho podvodníka úradom, aby ho súdili za nelojálnosť voči kráľovstvu.

Koniec koncov bola to len hra na letnej domácej oslave. Aké ťažké by to už len mohlo byť?

Koniec ukážky