Hrebeňom
Malej Fatry

Pavel „Hirax“ Baričák

Venované milovanému Turcu

Traja vlci blatom

Copyright © HladoHlas Group, spol. s r. o., Martin, 2023

Text © Pavel „Hirax“ Baričák, 2023

Photos © Pavel „Hirax“ Baričák, Juraj Hnilica a Ján Marton, 2023

Graphic Design & Layout © Pavel „Hirax“ Baričák, 2023

Vydalo vydavateľstvo HladoHlas Group, spol. s r. o.,
Rumunskej armády 1/6, 036 01 Martin, Slovensko,

ako svoju 111. publikáciu v roku 2023

Redaktorka textu Anna Fričová

Úprava fotografií Pavel „Hirax“ Baričák a Pavol Kurhajec

Vytlačila Tlačiareň P+M, Turany

Prvé vydanie, 2023

Objednávky:

HIRAX Shop, Rumunskej armády 1/6, Martin 036 01, Slovensko

www.hladohlas.sk, objednávky@hiraxshop.sk

Hiraxove úvahy, glosy, básne, fotky, ukážky z románov a cestopisov:
www.pavelhiraxbaricak.sk

Kontakt na autora:

hirax@hirax.sk
Facebook: Pavel „Hirax“ Baričák (spisovateľ)

ISBN 978-80-8216-035-5

Predstavenie vlkov

(Neberte ako úvod)

Aby neboli hneď v úvode môjho rozprávania zmätky, vysvetlím druhé mená aktérov deja, aby sa mohli čitatelia zorientovať. Traja vlci sú ‒ Pavel Baričák alias Hirax, teda ja, autor, pokus o chodiaci záznamník horskej aj inej minulosti.

Poeta, prozaika a hudobníka Jána Martona môžete v príbehu nájsť tiež ako Janka, Janeka, Janíka, Jana Matonyho...

Skladateľa, muzikanta, textára a speváka Juraja Hnilicu v knihe podľa nálady a okolností oslovujem aj ako Ďuriho, Ďurikesa, Juraja, Juryho, Žofreja...

Čakanie, kým sa jeden z vlkov nevylíže z rán

Prešli dva roky, čo sme s Jankom Martonom a Jurajom Hnilicom prešli hrebeň Nízkych Tatier. Bola to vtedy neskutočná jazda, dakedy viac záber cez smiech na bránicu ako na utrpenie svalov, keď naše kráčanie niektoré dni nemalo konca kraja. Kto čítal môj prvý slovenský cestopis ‒ knihu Hrebeňom Nízkych Tatier (Traja vlci horou) ‒ vie... Vtedy sme si sľúbili, že podobnú túru zopakujeme každý rok. Lenže človek mieni, a Boh mení...

V roku 2021 sa mi v júni opätovne ozvala prasknutá platnička, z domu ma musela odviezť sanitka. Štyri dni som bol hospitalizovaný v nemocnici, napojený na hadičky s infúziou. Chodidlo ľavej nohy mi spolovice zmeravelo a, žiaľ, aj keď píšem tento cestopis (jar 2023), výrazné zlepšenie nenastalo. Prijímam, iným ľuďom chýbajú končatiny či trpia oveľa závažnejšími ochoreniami, a stavať sa tu do role plačka by bol dôkaz mojej sebaľútosti.

Ale aby som svoje žalmy skompletizoval, nesmiem zabudnúť na meniskus tretieho stupňa na pravom kolene, ktorý som si zapríčinil na jeseň 2020, teda dva mesiace po tom, ako sme prešli už spomínané úžasné Nízke Tatry. Nie, odtrhnutie cípu ľavého vnútorného mesiačika na kolene som si nespôsobil túrami, ale realizovaním ovocného sadu. V októbri toho roku spadlo v Turci skoro dvesto milimetrov zrážok a na mňa v sade zízali necelé dve desiatky kubíkových jám, ktoré čakali na stromy a zahrabanie. Som narodený v znamení Leva, keď si čosi zaumienim a baví ma to, som schopný ísť aj cez mŕtvoly. V preklade ‒ aj cez poškodenie vlastného tela. Kdežeby som si uvedomil, že som práve prekročil čerstvú päťdesiatku a dal na reči mnohých známych, ktorí ma varovali: „Po päťdesiatke je všetko iné. Uvidíš, koľko chorôb príde a ako sa vo fyzickom tele začnú prejavovať hriechy mladosti.“

Kýval som nad tými negatívnymi afirmáciami rukou, a o to viac som sa zapieral do fúrika naloženého mokrou zeminou, ktorého koliesko si len tak mľaskalo v ulepenej hline. Keby len mľaskalo, dobre by bolo, ale ono neraz aj uviazlo... To sa hlúpi zapierajú, nejedenkrát aj premôžu fyziku, koliesko pretlačia...

Tak sme so švagríkom Marekom dreli nejeden deň
v sychravom upršanom počasí a v mokrej zabahnenej kĺzačke, až kým všetky stromy netrčali kolmo do neba
a po dierach v zemi nezostala ani pamiatka. Stromy boli na poriadku, no Baričák na kašu... „Júj, ale ma bolí tá noha,“ kvílil som rodine do uší v zimných
a jarných mesiacoch na gauči a nevedel si nájsť polohu. Ráno dobre, poobede nedobre, k večeru katastrofa. Netušil som, čo sa deje, len som vedel, že je zle, lebo stačilo prejsť malú prechádzku a pripadal som si ako starý dedo. Noha bolela, opuchla, no zle-nedobre...

Nepomohli domáce masti z kostihoja, protizápalový propolis, tymianová masť so zázračným olejom z 32 bylín z Justu. Zadovážil som si aj „jusťácke“ prípravky na vnútorné užívanie, ako sú Artefit a OsArTen, špeciálne určené na chrupavky. „Jednej panej sa aj chrupavka zrástla, len to pekne a pravidelne ber,“ motivovala ma ženuška. Papal som, nepodvádzal a konečne koncom jari 2021 najväčšie bolesti prešli.

– Meniskus tretieho stupňa... To vám vysvetľujem len tak laicky. Existujú štyri stupne... – mrmlal si doktor zo súkromného sektora, martinský odborník na jednodňovú chirurgiu, keď si čítal správu z magnetickej rezonancie. – No nič, operácia. Najbližší termín mám za desať dní. Tu máte telefónne číslo, tam vám pomôžu spraviť predoperačné vyšetrenia, ktoré vám nedokáže vykonať vaša obvodná doktorka, – podával mi doktor lístoček.

– Aj rameno ma bolí... – skúšal som dostať dajakú odbornú ozvenu na bolesti v ruke, ktoré sa mi začali, lebo s príchodom jari my gazdovia sadíme do pôdy všetko, čo má šancu vyklíčiť a priniesť úrodu či kvety. Pre istotu, nabehol som do záhradníctva a zaťažil predavača úlohou: „Polievam desaťlitrovou krhlou. Nemáte väčšiu, nech si ušetrím chodenie?“ Jasné, čo by pre hlupáka, ktorý si myslí, že je nezničiteľný, nemali aj štrnásťlitrovú. „Tu máš, ty somár, len to bremeno pekne ťahaj z tých vysokých sudov, skúšaj, čo telo vydrží.“

Chirurg nemal, čo sa týka ramena, žiadnu snímku či opis od iného kolegu, ale napriek tomu si bol istý, čo sa mi pod kožou deje:

– Rameno má štyri svaly. Jeden sa vám odtrhol. To zoperujeme, až keď vyriešime koleno. Pripravte sa však na trojmesačnú rekonvalescenciu, pri kolene tak mesiac...

Hľadal som na stene pavúka či muchu, reku sa cez hmyz ukotvím, lebo vyskytnúť sa u mäsiara, ktorý vás už v mysli otvára ako konzervu pečeňovky, to chce pre človeka, ktorý k lekárom nechodí ako Francúzi ráno do pekárne po sladké pečivo, hodný batoh odvahy.

– Ale ja si to koleno nemôžem dať teraz operovať, veď toto leto chceme s chalanmi prejsť hrebeň Malej Fatry, – oponoval som pánovi v bielom plášti, ktorý už-už vnikal so skalpelom do môjho kolena.

– Ako chcete, ale z hrebeňa vás zvezú vrtuľníkom.

Koniec ukážky