Ukážka z elektronickej knihy

O sérii

Sága rodu Wingfeatherovcov

„Na Andrewových knihách milujem dobrodružstvo, obrovskú tvorivosť a hlavne srdce, ktoré do nich vkladá. Je básnikom a majstrovským rozprávačom. Rada si prečítam všetko, čo napíše.“

— SALLY LLOYDOVÁ-JONESOVÁ, populárna autorka detských kníh

„Na tento zážitok vaša rodina nikdy nezabudne. Knihy odporúčam všetkými desiatimi!“

— SARAH MACKENZIOVÁ, autorka knihy The Read-Aloud Family a zakladateľka a moderátorka podcastu Read-Aloud Revival

„Sága rodu Wingfeatherovcov je vtipná, nápaditá a plná srdca. Odporúčam ju čitateľom od 8 do 12 rokov, ktorí už zhltli celú Narniu a hľadajú ďalšiu skvelú sériu.“

— ANNE BOGELOVÁ, autorka blogu Modern Mrs. Darcy a moderátorka podcastu What Should I Read Next?

„Neskutočne nápadité a príjemne odľahčené epické dielo, z ktorého vyžaruje dôvtip a múdrosť. Navyše v ňom nájdete vynikajúce pokyny, ako si poradiť s tľapmi, Tesákmi a občasne zubatou kravou.“

— ALLAN HEINBERG, scenárista filmu Wonder Woman od spoločnosti DC a spoluautor komiksu Young Avengers od spoločnosti Marvel Comics

„Ohromne dômyselné!“

— PHIL VISCHER, autor seriálu VeggieTales

Copyright © 2009 by Andrew Peterson

Interior illustrations by Joe Sutphin

Cover art by Nicholas Kole

Cover design by Brannon McAllister

Originally published in English under the title

North! Or Be Eaten

by WaterBrook, an imprint of Random House,

a division of Penguin Random House LLC, USA.

All rights reserved.

Všetky práva vyhradené. Bez predchádzajúceho písomného povolenia vydavateľa nesmie byť žiadna časť publikácie reprodukovaná, uložená do vyhľadávacieho systému alebo prenášaná v akejkoľvek forme či akýmkoľvek spôsobom – napríklad elektronicky, kopírovaním, nahrávaním. Výnimkou sú krátke citácie recenzií v tlačenej podobe.

Slovenské vydanie:

Copyright © i527.net, s.r.o., 2022

www.i527.net

ISBN 978-80-8249-027-8

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Pre Aedana, Ashera a Skye.

Pamätajte si, kto ste.

1

Osamelý prameniak

„ZUBATÁ KRAVAAA!“ zahulákal Podo a tresol palicou o najbližší glip.

Starému pirátovi žiarili oči a stál pri koreňoch stromu ako kapitán pri sťažni lode.

„Zubatá krava! Rýchlo! Utekajte do domčeka!“

Kúsok od neho presvišťal cez zavesený chumáč machu šíp a zapichol sa do drevenej dosky, na ktorej bol uhlíkom nakreslený vrčiaci Tesák. Šíp trčal Tesákovi z papule a po náraze sa ešte stále chvel. Tink sklonil luk a s prižmúrenými očami zisťoval, či zasiahol cieľ. Svojho starkého si vôbec nevšímal.

„ZUBATÁÁÁÁ… fíha! To bola parádna strela, chlapče… KRAVAA!“

Podo znovu buchol po strome práve vo chvíli, keď sa už Nia náhlila hore povrazovým rebríkom k padacím dvierkam v podlahe domčeka na strome, ktorý patril Peetovi Ponožkárovi. Načiahla sa k nej ruka v ponožke a vytiahla ju cez otvor.

„Ďakujem, Artham,“ poďakovala a ďalej ho držala za ruku. Pozrela mu do očí a so zdvihnutou bradou čakala, čo odpovie.

Peet Ponožkár, ktorý sa v skutočnosti volal Artham P. Wingfeather, jej pohľad opätoval a naprázdno prehltol. Začalo mu mykať jedným okom. Vyzeral, že má chuť vziať nohy na plecia ako vždy, keď ho oslovila jeho menom, ale Nia mu ruku nepúšťala.

„Ne-nemáš za čo… Nia.“ Slová zo seba vytískal s veľkou námahou – obzvlášť jej meno –, ale znel menej šialene ako kedysi. Ešte pred týždňom ho pri mene „Artham“ zachvátilo šialenstvo – vrieskal, zliezol po povrazovom rebríku a na celé hodiny sa stratil v lese.

Nia mu pustila ruku a cez otvor v podlahe vyzrela na svojho otca. Ešte stále búchal do stromu a hlučne oznamoval hroziaci útok zubatých kráv.

„Ideme, Tink!“ zvolal Janner.

S hrkotajúcim tulcom šípov pod pazuchou utekal k Leeli. Jeho sestrička obkročmo sedela na chrbte svojho psa Nugeta, ktorý dychčal a krútil chvostom. Bol veľký ako kôň, takže predstavoval rovnaké nebezpečenstvo ako ktorákoľvek zubatá krava v lese. Tink zdráhavo pustil luk na zem a nasledoval ich. Očami pritom behal po stromoch a hľadal známky prítomnosti kráv. Bratia pomohli vystrašenej Leeli zliezť z Nugeta a všetci traja uháňali hore rebríkom.

„KRAVY, KRAVY, KRAVYY!“ zavýjal Podo.

Janner vyliezol po rebríku za Leeli a Tinkom. Keď boli všetci živí a zdraví vnútri, Podo sa vytiahol cez dieru a zavrel padacie dvierka na závoru.

„Celkom dobrý výkon,“ skonštatoval celý spokojný sám so sebou. „Nabudúce musíš brata so sestrou popohnať rýchlejšie, Janner. Keby na nás naozaj útočila krava, možno by ste sa nedostali k rebríku včas a do mäkkého mäska by sa vám zahryzli uslintané zuby…“

Koniec ukážky