O sérii

Sága rodu Wingfeatherovcov

„Na Andrewových knihách milujem dobrodružstvo, obrovskú tvorivosť a hlavne srdce, ktoré do nich vkladá. Je básnikom a majstrovským rozprávačom. Rada si prečítam všetko, čo napíše.“

— SALLY LLOYDOVÁ-JONESOVÁ, populárna autorka detských kníh

„Na tento zážitok vaša rodina nikdy nezabudne. Odporúčam knihy všetkými desiatimi!“

— SARAH MACKENZIOVÁ, autorka knihy The Read-Aloud Family a zakladateľka a moderátorka podcastu Read-Aloud Revival

„Sága rodu Wingfeatherovcov je vtipná, nápaditá a plná srdca. Odporúčam ju čitateľom od 8 do 12 rokov, ktorí už zhltli celú Narniu a hľadajú ďalšiu skvelú sériu.“

— ANNE BOGELOVÁ, autorka blogu Modern Mrs. Darcy a moderátorka podcastu What Should I Read Next?

„Neskutočne nápadité a príjemne odľahčené epické dielo, z ktorého vyžaruje dôvtip a múdrosť. Navyše v ňom nájdete vynikajúce pokyny, ako si poradiť s tľapmi, Tesákmi a občasne zubatou kravou.“

— ALLAN HEINBERG, scenárista filmu Wonder Woman od spoločnosti DC a autor komiksu Young Avengers od spoločnosti Marvel Comics

„Ohromne dômyselné!“

— PHIL VISCHER, autor seriálu VeggieTales

Copyright © 2011 by Andrew Peterson

Interior illustrations by Joe Sutphin

Cover art by Nicholas Kole

Cover design by Brannon McAllister

Originally published in English under the title

The Monster in the Hollows

by WaterBrook, an imprint of Random House,

a division of Penguin Random House LLC, USA.

All rights reserved.

Všetky práva vyhradené. Bez predchádzajúceho písomného povolenia vydavateľa nesmie byť žiadna časť publikácie reprodukovaná, uložená do vyhľadávacieho systému alebo prenášaná v akejkoľvek forme či akýmkoľvek spôsobom – napríklad elektronicky, kopírovaním, nahrávaním. Výnimkou sú krátke citácie recenzií v tlačenej podobe.

Slovenské vydanie:

Copyright © i527.net, s.r.o., 2022

www.i527.net

ISBN 978-80-8249-059-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Pre moju manželku Jamie,

ktorá ma pozná najlepšie,

no aj tak ma ľúbi.

1

Tlejúce ticho

Jannera Igibyho nezobudil zvuk, ale ticho.

Niečo sa dialo.

S námahou sa posadil, a keď pocítil bolesť v krku, pleciach aj stehnách, mykol sa. Každý pohyb mu pripomínal pazúry a zuby, ktoré mu rany spôsobili.

Očakával, že majiteľa týchto pazúrov a zubov nájde spať v posteli vedľa seba, ale jeho brat zmizol. Cez kruhové okienko dnu dopadalo slnečné svetlo a poskakovalo po prázdnom matraci ako kyvadlo do rytmu hojdania lode. Prikrývky z druhej postele ležali ako zvyčajne nahádzané na podlahe – Kalmar si neustielal ani doma v Glipove. Nezvyčajná však bola jeho neprítomnosť.

Janner s Kalmarom niekoľko týždňov celé dni ležali v posteli – Janner sa zotavoval zo svojich zranení a Kalmar mu robil spoločnosť. Vždy, keď sa Janner zobudil, našiel svojho chlpatého brata v jeho posteli, obyčajne so skicárom na kolenách. Škrabot Kalmarovho brka mu ako vtáčia pieseň každé ráno prinášal pokoj. Janner rád ešte pár minút ležal so zatvorenými očami, počúval, ako Kalmar dýcha, a pripomínal si, že stvorenie vedľa neho je v skutočnosti jeho mladší brat. Ešte stále si nezvykol na jeho telo pokryté srsťou ani na zachrípnuté vrčanie podfarbujúce hlas jedenásťročného dieťaťa. Kalmar však dýchal rovnako a nezmenili sa ani jeho oči. Ak mal Janner niekedy pochybnosti, stačilo, aby sa pozrel do jasnomodrých očí, a okamžite vedel, že pod vlčím kožuchom sa skrýva malý chlapec.

Janner sa zhlboka nadýchol a zložil nohy na zem. Rany ho štípali. Stehná mal omotané obväzmi, a keď na nich zbadal tmavé škvrny, zaškľabil sa. Nia s Leeli mu ich znovu budú musieť vymeniť a to znamenalo, že ho čaká ďalšia bolesť. Janner v sebe chvíľu zbieral energiu, aby zvládol postaviť sa. Odkedy utrpel zranenia, bez pomoci vstával z postele len zriedka. Pri mrazivej spomienke sa zachvel – predstavil si šok, aký pocítil, keď sa vrhol do ľadovej vody za Kalmarom, a horúce pálenie pazúrov, čo sa mu zarývali do stehien, keď malý Sivý Tesák kopal v jeho náručí, škriabali mu chrbát a roztrhali mu košeľu na márne kúsky. Najhoršie však boli ostré zuby, ktoré sa mu zabárali do pleca a krku – zuby jeho brata.

Loď zavŕzgala a znova stíchla. Odkedy odplávali od brehov Ľadových prérií, plavidlo mu pripadalo ako živá bytosť. Stonalo ako spiaci starec, kašľalo, keď sa plachty trepotali, a vzdychalo, keď sa do nich oprel veselý vietor. Posádka kričala a smiala sa v ktorúkoľvek dennú hodinu a Jannerovi dokonca aj v noci robil spoločnosť špľachot vĺn o trup a mrmlanie námorníkov na stráži.

A potom tam bolo samotné srdce lode – Podo Helmer. Jannerov starký s drevenou nohou pochodoval z kormy na provu, z ľavoboku na pravobok a pravidelný dupot a klopot jeho krokov znejúci dlho do noci udržiaval pri živote loď aj všetkých jej pasažierov. Starcov hlas hrmel a reval a ozýval sa takmer nepretržite. Ak Janner niekedy hútal, kde sa Podo nachádza, stačilo, ak sa na okamih započúval. Okamžite zachytil stručný rozkaz, výbuch smiechu alebo buchot drevenej nohy na palube.

Odrazu však srdce lode stíchlo a práve toto ticho Jannera prebudilo. Zvláštne pokojné more, mĺkva posádka a dokonca ani Kalmarova neprítomnosť ho neznepokojili tak ako absolútna nehybnosť Poda Helmera. Akoby starec úplne zmizol.

Vtedy Jannerovi do nosa udrel nezameniteľný závan dymu, akoby chcel ešte utvrdiť jeho zdesenie. Janner vstal až príliš rýchlo a z bolesti v nohách, krku a chrbte sa mu zatočila hlava. Bolo mu to však jedno. Musí zistiť, čo sa deje na palube – už len preto, aby sa uistil, že netrčí v akejsi nočnej more.

Urobil tri kroky ku schodom, keď sa rozleteli padacie dvere a podpalubie zalialo svetlo.

„Janner! Chlapče, prečo nie si v posteli? Ako by povedal Mildresh Enwort: ‚Pazúrnatý útok tvojho brata ťa škaredo zranil!‘“ Otvor zaplnila guľatá postava Oskara N. Reteepa a zaclonila slnečný svit ako zatmenie.

„Čo sa deje, pán Reteep? Kam všetci zmizli? Prečo cítim dym?“ Janner spravil krok a mykol sa, keď mu do nohy znovu vystrelila bolesť.

Oskar knísavo zišiel dolu schodmi k chlapcovi. „Dávaj si pozor. Poď sem, chlapče.“ Chytil Jannera za rameno a pomohol mu pri chôdzi.

„Čo sa deje?“ spýtal sa znovu Janner.

Koniec ukážky