Ukážka z elektronickej knihy

Lectio mamina

Liturgický rok očami nevyspatej mamy

Peťa Babulíková

© BeneMedia

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uložená do informačných systémov ani inak rozširovaná (elektronicky alebo mechanicky) bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Autor © Mgr. Peťa Babulíková

Redakčné spracovanie © Mgr. Zuzana Verešová

Obálka a ilustrácia © Mgr. art. Juraj Martiška

Jazyková korektúra © Mgr. Zuzana Vandáková

Grafická úprava a sadzba © BcA. Milan Pleva

Tlač: Alfa print, s. r. o.

Prvé vydanie (2021)

192 strán

ISBN 978-80-99907-89-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2021

Túto veselú knihu venujem svojim dievčatám Terezke, Šarlotke a Katke – a ich otcovi a môjmu milému

manželovi Andrejovi.

01

O Advente

(Začiatok Adventného obdobia)

Som Peťa a som... (americké filmy ma zvádzajú napísať „Som Peťa a som alkoholička“, ale, hoj, málo by v tom bolo pravdy). Som Peťa a som matka. Som manželka. Som bláznivo zamilovaná do literatúry, slivkového lekváru, hnedej farby a rozhovorov s ľuďmi, ktorých mám rada. Hm, čo ešte napísať na úvod? Som Peťa a som... Som kresťan-katolík.

Je neskorý večer a ja sedím v starom pohodlnom kresle v našej obývačke (viac starom než pohodlnom, ale dobre to znie, keď si to človek po sebe prečíta). Jedným okom sledujem film o Narnii a druhým (ó, áno, my ženy máme schopnosti, o akých môžu muži len snívať) poškuľujem po maškrtách, ktoré na stole nechali dnešní hostia. Je mi úplne jasné, že ak podľahnem, tak sa v blízkej dobe jednoducho nemám šancu napratať medzi dve detské autosedačky na zadnom sedadle nášho rodinného auta, ale napriek tomu neodolám a púšťam sa do lukulského dobrodružstva.

A takto je to so všetkým, povzdychnem si, keď prehltnem posledné sústo (Moment, nepovzdychol si to za mňa môj manžel? A ten nápad so sedením medzi autosedačkami, ten bol tiež jeho). Dokelu, vôbec si neviem rozkázať! Jedlo, sociálne siete, nákupy, televízor, klebety... Advent sa začína a ani na jedno zo svojich bežných predsavzatí necítim dostatok síl. Každý večer zaspávam s odhodlaním, že „zajtra to bude inak“. „Zajtra“, ten magický termín, ktorý človeku, prikrytému po uši teplou perinou, dodáva odhodlanie a radosť z prebudenia (ak by sa človek, v tomto prípade ja, neprebúdzal v noci v priemere päť-šesťkrát a nezachraňoval svoje revúce deti). „Zajtra“ je naozaj super slovo, ako ušité pre predsavzatia akéhokoľvek druhu. Škoda len, že keď sa človek prebudí, už je „dnes“ (to nie je moja myšlienka, to som niekde čítala).

A možno na to idem z úplne nesprávneho konca. Možno ten Advent nemá byť „bez“ – Advent bez prejedania sa, Advent bez prezerania si noviniek o svojich priateľoch, susedoch a vzdialených príbuzných, Advent bez pokusov urobiť na seba dojem. Možno má byť „s“. Advent s takou tou príjemnou triaškou z očakávaného príchodu. Advent s úsmevom. Advent s nejakým tým správnym motívom. Advent s Ježišom.

Myslím, že som na to práve prišla. Advent s Ježišom. Nechať sa viesť. Nedávať si predsavzatia, ktoré aj tak nemyslím veľmi vážne. Byť otvorenou Ježišovmu pôsobeniu. Nechať sa preniknúť jeho zmýšľaním o ľuďoch a prostredí, v ktorom žijem. Zmeniť aspoň o kúsok svoj pohľad na svet okolo seba.

Z obrazovky sa na mňa uprene pozerá Aslan. Hľadí mi priamo do očí a súhlasne pokyvuje hlavou. Asi je to naozaj pravda. Žiť s o kúsok väčšou láskou... Dieťa vo vedľajšej izbe zaplače už po tretí raz v tento večer. S úsmevom vstávam a idem si ho pritúliť. Advent s úsmevom. Tak nejako by to mohlo vyzerať. Už dnes večer.

02

O sladkostiach

(Sv. Mikuláša, biskupa)

Možno to máte podobne – nemám rada sladkosti. Čokoláda, bonbón, cukrík – ani brvou nehnem. Zato kúsok slaninky na takej tej drevenej doštičke u otca na chate, s horčicou v skle a krajcom krivo odrezaného chleba – tak to už hej!

Keď som bola malá, vraj to bolo podobne. Som, skrátka, mäsožravec a asi s tým už nič nenarobím, hoci od prvého tehotenstva odmietam jesť hovädzinu, keďže „aj kravičky dávajú svojím teliatkam mliečko a ja nechcem jesť mamičky!“ (koniec citácie môjho zdôvodnenia pri stole s kolegami).

Poviete si – tehotenské hormóny úplne opantali moju myseľ a výber jedál, ale moje rozhodnutie sa nezmenilo ani po pôrode, zatiaľ čo môj manžel bez ostychu spomína hovädzí guláš v práci či s úľubou ukrajuje zo suchej salámy a POZERÁ SA MI PRITOM DO OČÍ! Odmietam teda jesť kravičky, ale také prasiatko či kuriatko sa má predo mnou na pozore (možno raz, počas desiateho tehotenstva, dostanú svoju príležitosť).

Vianočné kolekcie – pekne pripravené v škatuli s krásnymi obrázkami – teda tento rok opäť padnú za obeť mojej silnejšej a maškrtnejšej polovičke. Keby sa na stromček dali vešať krémeše alebo veterníky, možno by som sa okolo neho obšmietala častejšie, ale takto mám k nemu najmä estetický vzťah. Starostlivo vyberané ozdoby z hliny, dreva a šúpolia už čakajú nachystané v škatuli bez krásnych obrázkov, presne ako pred rokom.

Do predvianočnej nálady, plnej „Last Christmas“ a „Let it snow“, však patrí aj náš kresťanský Santa s bielou bradou a červeným ornátom. Svätý Mikuláš, špecialista na dobročinnosť a mandarínky, necháva deťom na oknách (našim ešte nie, ale nikdy nehovor nikdy) v starostlivo vyčistených čižmičkách balíčky plné sladkých prekvapení. Biorodičia sa modlia o alternatívne produkty, starí rodičia sprostredkúvajú Mikulášovu vôľu formou figúrok a lízaniek... a my, mäsožravci, si v tieto špeciálne rána nachádzame v čižmách aspoň voňavé ovocie či novú vianočnú ozdôbku.

Ďakujeme, Mikuláš, že nás učíš dávať a zároveň sa tešiť v skromnosti. Veľmi to potrebujeme.

03

O darčekoch

(Narodenie Pána)

Všetci tak trochu radi delíme. Delíme rozhovory na plodné a prázdne; jedlo na „mňam“ a „fuj“ (nemalo by sa to, ale viem, čo je také to „fuj“ od srdca a splachovanie nevydareného obeda skôr, než sa manžel vráti z práce); delíme pesničky na tie, ktoré si hmkáme ešte po rokoch, a tie, na ktorých názov si po pár mesiacoch nedokážeme spomenúť; susedov na tých, ku ktorým môžeme v papučiach zabehnúť po mištičku práškového cukru, a tých, ktorí nám pravidelne trúsia popol z cigarety na opratú bielizeň; zážitky na príjemné a nepríjemné... Deliť sa dá všetko – aj darčeky.

Napríklad ja už roky delím darčeky na „Júj, ale mám radosť!“ a „A teraz sa mám ako tváriť?“.

Koniec ukážky