Vydalo vydavateľstvo HladoHlas Group, spol. s r. o.,Rumunskej armády 1/6, 036 01 Martin, Slovensko,

www.hladohlas.sk, info@hladohlas.sk,ako svoju 99. publikáciu v roku 2019

Jazyková korektúra Anna FričováObálka Zuzana Kadecká a Pavel „Hirax“ Baričák

Ilustrácie Janka Sofia Thomková

Zalomenie Pavel „Hirax“ Baričák

Prvé vydanie, 2019Vytlačila Neografia, a. s., Martin

Objednávky:

www.hladohlas.sk, info@hladohlas.sk

Hiraxove úvahy, blogy, básne, fotky, ukážky z románov a cestopisov, ako aj dátumy jeho prednášok nájdete na stránke

www.pavelhiraxbaricak.sk

Kontakt na autora:

hirax@hirax.sk

Facebook: Pavel “Hirax” Baričák (spisovateľ)

ISBN 978-80-89711-95-6

Pavel „Hirax“ Baričák

Šlabikár štastia

Psychický OBOR

Tebe, ktorý sa nad sebou zamýšľaš

a snažíš sa meniť

pre dobro celého ľudstva.

Tebe, ktorý padáš,

no aj tak sa snažíš stať sa

lepším človekom.

Tebe, ktorý konáš

dobré skutkya máš čisté úmysly.

Tebe,

ktorý strážiš

a napĺňaš zámer.

Príbeh o strachoch sa dočkal pokračovania

Prvotné vety budú patriť tým, ktorí ma nepoznajú a môžu byť textom knihy zmätení. Moju milovanú rodinu tvorí manželka Ivka, sedemročná dcérka Sára Ráchel a jej o rok mladší brat Samo Leo. Neraz deti spomínam a niekedy použijem prvé meno, inokedy druhé, čo môže bez tohto vysvetlenia vyvolávať v čitateľovi zmätok. A to by tak bolo, aby kniha, ktorej poslaním je liečiť ľudí od strachov a prebudiť v nich vnútornú silu, vyvolávala neistoty.

Nových čitateľov sa patrí ešte upozorniť na to, že toto je druhý diel, ktorý ukončí tému strachov. V prvom som rozobral prvých šesť typov strachu, zadelených podľa osudových čísiel človeka, v tomto dokončím ostatné. Ale žiadne obavy, spomínanú prvú časť (Strachy, vzťahy, sloboda) dostať v každej predajni kníh, v ktorej si ju vyžiadate, a čo sa týka samotného riešenia vnútorných pnutí a liečenia strachov, na tieto problémy sa zameriam práve v tejto knihe, takže pokojne si mnohí vystačia len s touto.

Môžeme pristúpiť k jadru samotného úvodu... Po uverejnení tretieho dielu Šlabikára šťastia mi jedna čitateľka napísala, že som zišiel z cesty, lebo píšem menej o duchovne a viac o psychológii či výchove detí. Áno, je to pravda, viac som sa zameral na prax, pretože môžeme akokoľvek meditovať, cvičiť jogu, maľovať mandaly či rozprávať o duchovných veciach, ale ak zo seba neodstránime chybné mechanizmy, nepohneme sa ani o krok.

Nepostúpime ani o piaď, ak budeme ohovárať, viniť, zveličovať či hocijakým iným spôsobom druhých manipulovať. Preto sa zrodil druhý diel Šlabikára šťastia (Sebaspoznanie, súvislosti, sebapremena) o energetickom cudzopasení cez modely obete, ovce alebo agresívneho energetického upíra a o iných chybných programoch. Z toho istého dôvodu som napísal tretí diel Šlabikára šťastia (Rodičia deťom, deti svetu), ktorý je vhodný aj pre tých, ktorí deti nemajú alebo nechcú mať, a nielen pre rodičov zaujímajúcich sa o milujúcu a rešpektujúcu výchovu s láskavým určovaním hraníc. To aby sme pochopili, čo sa nám v detstve stalo a prečo sme teraz takí, akí sme. Lebo najprv treba javy postrehnúť, pomenovať a následne začať liečiť cez konanie.

Nepokročíme ďalej, keď zabudneme na telo. Alebo si nebodaj myslíte, že keď sa budete prejedať či konzumovať nevhodnú stravu pre váš organizmus, budete harmonicky naladení? Zabudnite. Keď sa človek preje alebo konzumuje niečo, s čím má jeho tráviaci trakt problém, telo sa zameria na spracovávanie jedla, človek začne byť malátny, unavený, chce sa mu spať. Potom stačí málo, prichádza nervozita a odtiaľ je len kúsok ku kriku na blízkych.

Dlhodobé zlé stravovanie, nedostatok spánku, absencia pohybu a nedostatočná psychohygiena vedie k nemoci (nemoc = ne + moc = nie mocný). Chorý človek nemá šancu sústrediť sa na duchovný rast, lebo temer všetku energiu investuje na vyliečenie poruchy tela. Múdry a vnímavý človek, ktorý aktívne využíva sebadisciplínu na svoj prerod v krajšiu bytosť, nie je donútený spoznať cenu zdravia skrz chorobu. Nech však každý kráča jemu vhodným tempom, lebo pracovať treba toľko, koľko znesie zdravie, kým priveľkej záhaľke sa treba vyhýbať.

Nemôžem tu opomenúť ani stres, pretože ak si človek neuprace svoj život a jeho bytie sa veľakrát podobá jednému veľkému a vysiľujúcemu šprintu, zbytočne bude čítať knihy o duchovnom raste. Nezostáva mu čas na plnohodnotné žitie, nieto aby si pre seba najšiel aspoň krátku chvíľku na dialóg s vlastnou dušou. Všetko je to o našom rozhodnutí veci meniť. Nik za nás v tejto oblasti nič neurobí, musí to chcieť a vykonať samotný človek.

Možno to bude komusi pripadať podivné, ale ak človek nevyrieši aj svoj adekvátny finančný príjem a má blok v kanáli hojnosti, bude sa trápiť so zarábaním peňazí, ktoré k nemu nie a nie prísť, môže zabudnúť na svoj duchovný postup. Človek z čohosi musí žiť, táto doba s dôrazom na matériu sa nepýta. Píšem „adekvátny finančný príjem“, lebo komusi stačí zjesť v prenajatej garsónke syr s paradajkou, iný potrebuje chodiť päťkrát za týždeň do reštaurácie a aj honosný dom a tri autá mu budú málo. Cieľom je vnútorná spokojnosť, lebo bohatý je ten, ktorému nič nechýba, a nie ten, kto vlastní obrovské majetky.

Minule za mnou prišla dcérka a vraví mi: „Taťulenko, vyrobila som ti darček. Lebo ty nikdy nič nechceš a aj na Vianoce si mal pod stromčekom najmenej.“ Vtedy som si uvedomil, aký som obrovský boháč a zápisy v katastrálnej knihe alebo čísla na účtoch s tým vonkoncom nič nemajú.

Vlastniť majetok je tiež jedna z pozemských lekcií, lepidlo na ego. Veľmi som túžil mať, priznávam, veď som nič nemal, kým iní machrovali. Potom prišla hojnosť a teraz vravím vesmíru „ďakujem, mám akurát“. No pochopil som, že „mať“ je zodpovednosť a starosti, čo sa opäť spája so stresom, zdravím, s pohodou, so pokojnosťou človeka. Nech to nevyznie, že som proti bohatstvu. Nie, prajem každému človeku, nech dostane všetko, po čom túži, aj keby to mali byť prehnané milióny a veľké panstvá. Ale aby som túto tému ukončil. Ak vás kvári otázka, z čoho zaplatíte meškajúci nájom, bude potrebné vyliečiť aj oblasť, prečo k vám neprichádza dostatočné množstvo prostriedkov. Lebo prázdny tanier nenaplní ani meditácia, ani modlitba, ale konanie.

V reakciách na predošlý Šlabikár mi niektorí veriaci písali, že všetko rieši viera v Boha a modlenie. V Boha verím, ale auto si zamykám. Plnobytostné úprimné modlenie zo srdca (nie verklíkovanie Otčenáša s mysľou pri frajerke či práci) alebo vydarená meditácia je bez dišputy silný energetický príjem a nesmierna podpora. Sám každého človeka utvrdzujem v jeho viere, nekomentujem ani Krista, Budhu či Mohameda a radím mu, nech nezabudne s pokorou prosiť a robiť všetko, čo mu pomáha konkrétnu patáliu hojiť. Aj keby to malo byť štrikovanie ponožiek, len nech to nestojí na ubližovaní iným.

Ale moja cesta ma naučila, že jedna vec je modlenie, meditácia, volanie si k sebe anjelov, svetelné bytosti, proste všetky ves-mírne autority, v ktoré veríte, ale druhá vec, a to nevyhnutná, je reálne konanie. Teda aj v príbehoch strachov a žrieravých neistôt je potrebná nielen viera vo Vyššie dobro, ale aj analýza situácie, a keď na to človek sám nestačí, tak aj s pomocou odborníkov, ako sú doktori, psychoteraupeti, psychológovia, mediátori, proste školení ľudia v oblasti psychiky, radenie sa s obdarenými ľuďmi, ktorí síce školy nemajú, ale vedia sa „napojiť“ a vhodne usmerniť, a potom by malo nastať konečné počínanie a vykonanie cieľuprimeraných reálnych krokov. Duša aj telo. Teória aj prax. Slovo aj čin. Netrpme, keď nemusíme.

Objavovanie pravdy je podmienkou zdravia ľudského ducha, ale rovnako tak sa nepohneme z miesta, ak nás budú zväzovať strachy, obavy, neistota, úzkosť, depresia. Preto som v štvrtom diele Šlabikára šťastia otvoril túto Pandorinu skrinku a spísal prvých šesť typológií strachov. Ako som už spomínal, v tomto druhom a záverečnom diele o strachoch dokončím ďalšie odnože ľudských strachov a v druhej polovici knihy sa zameriam výlučne na ich liečenie a harmonizáciu.

Až potom sa hádam dostanem k tomu, aby som napísal Šlabikár šťastia výlučne zameraný na duchovno. Dovtedy to však jednoducho nešlo.

Sebaobetovanie (životné číslo 7)

Pokračujem v opise strachov podľa „životných čísiel“ alebo ak chcete „osudových čísiel“, význam oboch slovných spojení je rovnaký. Najprv krátke zhrnutie. Svoje životné číslo si vypočítate jednoducho, proste spočítate čísla svojho dátumu narodenia. Ja som narodený 19. 8. 1971, takže 1 + 9 + 8 + 1 + 9 + 7 + 1 = 36 = 3 + 6 = 9. Som teda človek so životným číslom deväť. Ľudia teda môžu byť „jednotkou“ až „deviatkou“, prípadne „jedenástkou“ (11/2). To je jediná výnimka v numerológii, keď sa tie dve jednotky spolu nesčítajú a zachová sa „anjelská jedenástka z dvojky“.

Konečne teda nastala chvíľa, keď sa môžem konkrétne začať venovať človeku s osudovým číslom sedem. Rovnako ako „dvojky“ ani „sedmičky“ nevedia povedať nie, lebo sú to liečitelia. Nepredstavujte si pod týmto pojmom iba doktorov, ale aj zdravotné sestry, vedmy a inak obdarených ľudí, ktorí liečia iných, teda masérov, bylinkárky, ale aj duše, ktoré vedia vypočuť a poradiť slovom. Teda všetkých, ktorí pomáhajú druhým, a to často na úkor seba, čo sa automaticky spája s obetovaním sa pre druhých. Pomáhanie je v súlade s najvyšším vesmírnym poriadkom, veď aj na to sme sa sem narodili, ale nech to nie je večne na účet vášho zdravia a pohody, lebo potom začne trpieť aj vaša rodina či blízke okolie. Chráňte si to svoje milované, ste to vy.

Je dobré naučiť sa pýtať sám seba: „Viem v tejto oblasti vlastne pomôcť? Mám na to čas? Cítim to? Koho je to vlastne záležitosť? Je to môj problém? Vie si v danej záležitosti pomôcť sám aj ten druhý? Nepreberiem za neho zodpovednosť? Spravil dotyčný všetko, čo bolo v jeho silách? Chce sa mu vlastne, nie je lenivý?“

Ako sa nám narodili deti, naučil som sa jedno – prestal som po deťoch a žene upratovať, ukladať veci, prenášať ich na správne miesto, a o to viac som sa naučil vnímať, koho sú aké povinnosti. Nepreberám povinnosti za iných, neriešim problémy, ktoré mi nepatria.

Moja ženuška si po sebe napríklad neukladá topánky v chodbe. Deti idú neraz cestou ľahšieho odporu, takže aj ony si svoje topánky nedajú na miesto. Prechod cez našu vstupnú chodbu do domu občas pripomína zákop Vietcongu. Sprvoti ma to hnevalo, teraz nie. Prijal som bordel, rozhádzanej obuvi sa nechytám. Moje topánky mám pekne uložené a verím, že deti do seba postupne podvedome načítajú, že je to tak lepšie, krajšie, funkčnejšie. Potomkovia aj tak robia len to, čo vidia u rodičov. Môžete ich naučiť papagájovať, mentorovaním im nanútiť svoj pohľad na bytie, ale čo do seba nevložia vlastným presvedčením, že to bude pre nich dobré, to postupne zavrhnú.

Občas aj s láskou ženuške poviem, že by ma potešilo, keby sa naučila ukladať si topánky hneď, ako sa vyzuje, lebo len čo náhle človek vojde do domu, zabudne. Oslobodilo na pochopenie jej podstaty, teda že ona sa nevie v takýchto veciach zmeniť zo dňa na deň. Mne realizácia jej vhodných pripomienok, týkajúcich sa spoločného žitia, trvá zhruba mesiac, kým jej zmena po mojej prosbe aj pol roka, rok. Spomínaný proces urýchľuje, keď je to povie ktosi iný, nie ja, čo má tiež svoje vysvetlenie. To je proste ona a takto ju aj beriem.

Deti občas zastavím a spýtam sa ich, čo v chodbe vidia. Bez slova topánky uložia, netreba žiaden príkaz. Všetky deti sú múdre, len hlúpy rodič začne bez rozmyslu kričať. Neuvedomuje si, že ak bude takto reagovať dlhšie časové obdobie, napríklad mesiac, stane sa z toho osobný program a na pokojné vysvetľovanie už nedôjde. Pamäť mu bude ponúkať posledné nahrávky a on bez toho, aby sa v novej situácii pokojne zamyslel a skúsil konflikt vyriešiť inak, začne rovno bliakať.

Nerobte veci za druhých a ani sa nerozčuľujte, keď veci nepôjdu okamžite podľa vás. Píšem, samozrejme, o záležitostiach, ktoré majú priamy dosah aj na vaše žitie a je dobré o nich diskutovať, a nie o zaujatí diktátorského postoja: „Ja som najmúdrejší, najstarší, najsilnejší, najbohatší, najvplyvnejší atď., a preto ma budete počúvať!“ Ľudí nezmeníte silou. Tou iba zväčšíte priepasť medzi vami a nimi.

Tak aj za deti nerobím nič, čo dokážu spraviť ony samy. Naučte sa to. Sebe ušetríte more energie a z nich vychováte silnejšie bytosti.

Pozor aj na zlé vysvetľovanie si učenia „druhým sa má pomáhať“. V kresťanskej morálke je silne zakorenené, „pomáhaj tomu, kto má menej šťastia ako ty“. A ak ste ženou, stáva sa obetovanie priam povinnosťou. Žiaľ, veľakrát zachraňovaním iných s dokonalým vyčerpaním vlastných životných síl smerujete k vlastnej sebadeštrukcii. Nebuďte fanatikmi, ktorí sa pre „vyššie poslanie a cieľ“ tak vzdialia sami sebe, že na to začnú doplácať vlastným zdravím alebo poškodenými vzťahmi.

„Sedmičky“ rovnako ako „dvojky“ si v sebe nosia strachy typu: „bojím sa, či spravím skúšku“, „či daný problém zvládnem“, „dokončím začatú vec“. Cesta harmonizácie nastane cez upevnenie viery v seba, naučiť sa obhájiť sa, postaviť sa za seba, upevniť sebadôveru, teda: „Skúšku zvládnem. Učila som sa, idem na to, dám to!“

Ľudia so životným číslom sedem idú cez vlastnú skúsenosť. Preto rady okolia dokonale prehliadajú, nechcú ich počuť, odmietnu ich. V spojení so silnými znameniami zverokruhu, ako je napríklad Baran, Býk, Lev alebo Kozorožec, sa cenzúra neprijímania rád okolia ešte viac znásobí. Títo ľudia proste potrebujú naraziť do múra, a keď si budú utierať krv z tváre, každou bunkou pochopia celú schému.

Naša dcérka je narodená šestnásteho, takže je sedmička zo dňa. Mohol by som tu písať nemálo príhod o našich varovaniach, nech niekam nelezie, nechytá sa toho či onoho, neskúša spraviť toto či hento, lebo s tým príde bolestivý následok. Spomeniem aspoň jednu príhodu, pomerne čerstvú. Sedeli sme na vlakovej stanici po nádhernom dni strávenom v Aqua city Poprad. Ja a moja takmer šesťročná princeznička na našej spoločnej dobrodružnej ceste do iného mesta. Vlak mal ísť až o pol hodinu, tak som objednal horúcu čokoládu. Ako som ju kládol na stôl, dosť výrazne som dcérku upozornil, nech ju ešte nepije, že je horúca a mohla by sa popáliť. Čo myslíte, počúvla ma? Na druhý deň nešla znova do škôlky, čo mala obarený jazyk.

Spoznanie jej podstaty ma veľmi oslobodilo pochopiť jej konanie. Už sa teda o ňu až tak nestrachujem a nekáram ju. Proste viem, že keď bude chcieť zjesť kvet, chytiť sa horúcej pece, naháňať mačku po labilných paletách, musí to spraviť. Zaujímavé je, že čím viac sa oslobodíte od strachu o dieťa vo svojom rodičovskom vnútri, počet nehôd výrazne klesne. Samozrejme, toto súvisí aj s tým, nakoľko sa vie uvoľniť sám rodič a voľne plachtiť životom. Keď dieťa vidí, ako si matka užíva bytie plnými dúškami, berie to ako povolenie, že sa môže správať podľa jej obrazu. Čo myslíte, čo si dieťa vpíše pod kožu, keď bude vidieť rodiča trpieť? Áno, bude život brať ako utrpenie. Samozrejme, poprosím tieto vety brať s rozumom, preskakovať päťmetrovú priepasť dovolí dieťaťu len blázon.

Naznačil som tu spôsob sebaobetovania ako princíp podstaty človeka. Aj keď znova sa derie na povrch otázka, či to nie je iba pokračovanie sebaobetovania z minulých inkarnácií ako spôsob nevhodného riešenia vtedajších životných situácií. Pocit nelásky a sebavinenia chce byť ozdravený, takže schéma sa opäť zopakuje, človek sa narodí a dobrovoľne (na popud síl pôsobiacich z hĺbky) sa stane otrokom pre druhých – partnera, detí, kolegov... Mechanizmus chorobného obetovania sa zrodí a upevní cez detstvo, kde rodičia dané dieťa svojím prístupom k nemu doženú k mechanizmu bártovania a odrábania si lásky.

V ďalších kapitolách sa budem snažiť odpovedať všetkým, ktorí opakovane zažívajú bolestivé vzťahy, večne si priťahujú nevhodných partnerov alebo ich vzťahy s inými nie sú harmonické a konajú v nich z nejakého dôvodu nadslužbu. Zrada, sklamanie, prázdne sľuby, nezodpovednosť, nevera, závislosť od alkoholu, drog a iné bonusy, dostávajú od partnerov za svoju lásku, obetavosť, snaženie a snahu pomôcť. Čosi tu nehrá, keď vznikla pasca sebaobetovania. Čítajte ďalej a odpovedzte si, či ste sa do nej taktiež nechytili.

Nefunkčná rodina a možný vznik sebaobetovania

Pôjdem na to postupne. Kto bude pozorne čítať nasledujúce kapitoly, nájde vysvetlenie na množstvo obáv a neistôt v sebe, rovnako ako mu dôjde, že neexistujú náhodné vzťahy ani náhodné manželstvá. Všetky vysvetľovania o vydaji ako o unáhlenom rozmare, nedospelosti či pramálo vzťahových skúsenostiach sa rozpustia ako obláčik nad lokomotívou. Všetko sú to len výhovorky na súvislosti, ktoré nedostali šancu byť preskúmané. Ako vo fyzike existujú rovnice, podľa ktorých sa dejú pozemské javy, tak aj na úrovni psychiky jestvujú mechanizmy, ktoré majú svoj pôvod, pokračovania a záverečné následky. Chce to byť k sebe úprimný a začať sa rozprávať so svojím vnútrom. Popieraním vlastnej zodpovednosti za svoje rozhodnutia vylučujeme možnosť uzdravenia. S pochopením, „čo sa vlastne v mojom živote stalo a deje“, prichádza možnosť voľby, je to svetlo uzdravenia.

Za nefunkčnú rodinu považujem nielen tú, kde sa vyskytujú závislosti od alkoholu, drog a iných návykových látok či závislosti nelátkového druhu, ako sú stávkovanie, pripútanosť na sociálne siete, počítačové hry, televíziu, ale aj takú rodinu, ktorú ovládajú rôzne typy náchylností, napríklad prejedanie, často držané diéty, neúmerné cvičenie, chorobné upratovanie, workoholizmus a podobne, vyosený prístup v oblastiach, ako sú peniaze, viera, sex, povinnosti, prejavy lásky, domáce práce alebo trávenie voľného času.

Neblahé vplyvy na osobnosť človeka má aj extrémna prísnosť a direktívnosť, keď sa kladie dôraz na dodržovanie pravidiel, a nie na kvalitu komunikácie a lásky medzi jednotlivými členmi mikrospoločnosti, rodiny. Opakom je majetnícka rodičovská láska, ktorá vedie k spútavaniu a energetickému cudzopaseniu na vlastných potomkoch. Zanedbávajúca výchova nezodpovedného rodiča necháva všetko na ulicu, podmienková výchova naučí dieťa do života všetko bartrovať a vedie takisto k neláske seba a iných. Zlých modelov výchovy detí je mnoho, no láskavý prístup a spravodlivé určovanie hraníc a povinností deťom je len jedno.

Hádanie sa o deti, s nimi, súperenie o ne počas vzťahu alebo po rozchode ako následok psychologickej nevzdelanosti, detinskosti a slabošstva rodičov, ničivá slovná paľba na partnera či na deti, sústavné roztržky, hádky, odúvanie sa, keď sa predlžujú obdobia nekomunikácie medzi rodičmi alebo aj smerom k deťom mysliac si, že je to „vhodný trest a dobrá motivácia“ toho druhého primäť kapitulovať a vziať vinu na seba, sú hotové granáty do vnútra dospievajúceho jedinca. Tak aj pri hádkach, ktoré sa striedajú s dočasnými prímeriami, zväčšuje sa vzdialenosť medzi členmi rodiny, znižuje sa miera intimity, mizne dôvera, úcta, oddanosť, láska. Priestor získava chlad, smútok, vzdor, izolácia, v ľudskom vnútri sa rodí zmätenosť.

Nad fyzickým násilím a psychickou tyraniou v rodine tróni hádam už len vykoľajené sexuálne správanie rodiča. Počnúc od zvádzania až po krvismilstvo, ktoré zanecháva gigantické krátery na duši. Často takéto zaobchádzanie človek vytesní do podvedomia, sexuálne zneužívanie z detstva si nepamätá, ale je to len časovaná bomba, ktorú raz bude treba zneškodniť. Nebojte sa však, všetko sa dá uzdraviť, silnejšieho mága, ako ste vy, na svete niet. Čo vám prišlo do cesty, to viete aj vyriešiť. Uveriť v seba je prvý krok k vyliečeniu hocijakého zlého detstva. Len takto sa môžete stať presne takými rodičmi, akých ste chceli mať.

Mal som sedenia so ženami aj s mužmi, ktorých počas dospievania sexuálne zneužívali, a mnohí z nich mali lekciu odpustenia násilníkovi už za sebou. Niet väčšej sily, ako keď sedíte oproti človeku, ktorý odpustil a vy mu čítate z očí, že to nevraví len preto, že sa chce blysnúť pred terapeutom, ale skutočne sa mu vo vnútri rozhostilo ticho pochopenia a odpustenia. Milujem bojovníkov a tých, ktorí vyriešili. Sú to pre mňa ľudské svetlice, ktoré liečia tento svet. Ďakujem aj za vás, či už ste prekonali, alebo raz prekonáte. A môžete si byť istí, raz všetko všetci vyliečime a premeníme sa v jedno Svetlo. Mocné, láskavé, hojivé. Čo zažívate teraz, sú len malinké boľačky. Dali ste už na poriadok iné, oveľa „ťažšie záležitosti“, len si ich kvôli kvalite súčasnej lekcie nepamätáte.

Zlý vplyv na vývoj dieťaťa majú aj rodičia, ktorí majú narušené vzťahy s ostatnými členmi rodiny. Vinia za to ostatných, ale ich doznaním je vyhýbanie sa im a celková pasivita smerom k zmiereniu. Ukazujte potomkom izoláciu a nekomunikáciu, klamte, ohovárajte, otravujte vzťahy emočným jedom a aj vaši potomkovia sa budú zdokonaľovať v ničení. Konajte tak s blízkou rodinou a vytiahnete pre syna alebo dcéru rovno čertovo eso, ktoré im raz zhorí v rukách a oni ostanú stáť na šachovnici ako jediný pešiak. Opustení, izolovaní, bezmocní, plní hnevu a sklamania zo samých seba a z nevydareného života. Ak ste tehotní nešťastím, nenúťte ho rodiť aj vaše deti.

Opísané rodiny sú zdrojom napätia, neistoty, strachu a utrpenia, namiesto toho, aby boli studňou lásky, istoty, pochopenia a ochrany. Rodinní príslušníci, ktorí nemôžu slobodne vyjadrovať svoje pocity, potreby, zážitky, sa kuklia do seba, nabaľujú na seba jednu fasádu za druhou, len aby svetu neodkryli časť svojej bolesti. Bolesť, ktorú prestanú cítiť a začnú konať podľa mechanizmu „nie som hodný lásky, a tak si k sebe budem nonstop priťahovať nezdravých partnerov, ktorí do mňa budú búšiť dovtedy, až kým sa z toho buď nezbláznim, alebo nevyliečim“.

Ak vás vaši rodičia nemilovali, často sa zaľúbite práve do takých, ktorí vás takisto nebudú ľúbiť. Vytvoria vám tak ideálny ring a vám sa naskytne možnosť znova bojovať o lásku. Prvá šanca bola premárnená v detstve, kde ste pod bremenom okolností nelásky prirýchlo dospeli. Bil vás niekto a ešte vás aj presvedčil, že si bitku zaslúžite? Zažili ste suchoty lásky, lebo pre alkohol sa zrodilo more citovej zdržanlivosti? Neláska sa prejavuje častými hádkami končiacimi bez konštruktívnych riešení a s právom pokračovať do bezvedomia. Chaos do detskej duše sa sadí aj výrazne rozdielnymi názormi medzi rodičmi, ktoré ústia do večných sporov. Alebo zaúraduje priveľké očakávanie, keď napríklad otec túži po chlapčekovi a v perinke sa zjaví buchtička. Takýto či podobne nevyvrátiteľný fakt si môže rodič kompenzovať na dieťati roky, ba aj celý život. Bol by zázrak, ak by sa to obišlo bez následkov.

Podľa mňa sa sem rodíme, aby sme si navzájom pomáhali, podporovali sa, a nie aby sme druhých ničili. Ak ten, čo vám škodí, nevie voči vám zmeniť deštruktívny prístup, skúste sa zmeniť vy, inej cesty niet. Nežite v bludoch, že zmeníte zatrpknutého otca či vašu chladnú a neláskavú mamu. Zoceľte sa a snažte sa zmeniť vy! Len tak môžete zmeniť iných. Tým, že im stanovíte hranice. Tým, že im ukážete, že meniť sa dá. Zmenou seba meníte vzťah k partnerovi, čím sa schéma mení a on je prinútený reagovať. Len úprimnou sebaláskou sa stanete opravdivo láskavejšími. Mieru dávania druhým odhadnite podľa seba, koľko cítite dávať bez očakávania vracania. V prípade silných útokov na vás sa stiahnite. Nie je to prehra, ale prejav múdrosti.

Raz som šiel s dcérkou Ráchel cez dedinu. Opakovane jej radím, ako riešiť spory s jej bračekom Leom, ktorý ju úspešne provokuje a ona už veľakrát nevie, kam z konopí. Pri jednom dome na nás brechal pes. Bol nahnevaný, sliny mu tiekli, ceril zuby. Sedemročná Ráchel k nemu podišla, chcela ho utíšiť. Bezúspešne. Ja dospelák som už dobre vedel, ako to dopadne. Osobné skúsenosti považujem za najväčšie životné bohatstvo, ktoré mi bude dovolené vziať si aj Domov. Keď sa ku mne dcérka vrátila od ešte viac rozzúreného psa, vravím jej:

– Vidíš, Ráchelka, na nič to nebolo. Keď je druhá strana nahnevaná a chce len brechať, nepomôže nič, iba si zachovať pokoj a odísť.

– Ale čo keď ten pes chcel iba strážiť? Lebo ho naučili brechať na každého...? – spýtala sa ma.

– O to lepšie. Keď druhej strane rozumieš, prečo breše, ľahšie sa ti od nej odchádza a odpúšťaš jej aj jej agresívne a útočné konanie.

Ďakujem za deti. Keď sa im človek snaží čosi z lásky vysvetliť, sám sa učí.

Keď prídel nehy od rodiča nedorazí prirodzenou formou, snaží sa dieťa získať lásku aspoň formou pochvaly. O to viac sa teda usiluje, pracuje, chce sa pred rodičom ukázať. Lenže toto nie je láska, ale bartrovanie, kde sebahodnotenie dieťaťa logicky padá. Nedúfa, že má právo byť šťastné a milované len z princípu, že je. Hneď v úvode života mu to bolo predsa popreté, takže verí, že lásku si treba odpracovať.

Viete prijať pochvalu? Poteší vás príjemný komentár? Alebo naopak sa vo vnútri brzdíte, „veď ja nie som vôbec šikovná, pekná, múdra, ten druhý to preháňa, hovorí to len tak“. Prípadne vás priveľmi zraňuje kritika? Všetky začiatky sú v minulých životoch, v našich detstvách, kde všetko analogicky pokračuje. Žiaden trest Boží, ale pokračovanie včerajška. Mnoho vecí ide iba cez bolesť. Tak ako je reklama daň za pozeranie televízie, tak aj život kde-tu udeľuje facky. Práca dáva poznať oddych, pôst či hlad vracajú chuť a pôžitok z jedla, choroba pripomenie cenu zdravia, zlo hodnotu dobra a bolesť je na Zemi niekedy jediná brána priblíženia sa božskosti. Ale veľakrát človek trpieť nemusí, stačí sebauvedomenie, rozum a konanie. Pre nič iné s nami Prozreteľnosť nohavice v laviciach pozemských škôl nederie.

Mocou, ktorú ste v rodine nadobudli tým, že ste začali zachraňovať jedného z rodičov alebo ich vzťah, ste sa nechali oklamať, že záleží len na vás, ako bude fungovať vzťah mama – otec či iné vzťahy v rodine. Preto sa budete aj neskôr spájať s nespoľahlivými partnermi, ktorí vám ochotne prenechajú všetku zodpovednosť. A vy to radi prijmete, veď ste sa ako malí stali vyškolenými odborníkmi na zachraňovanie.

Váš otec bol posadnutý prácou? Jasné, viem, dôkladne ste sa sústredili na to, aby váš budúci partner nebol workoholik. Budú vás priťahovať vlastnosti, ktoré sa zdajú byť opakom charakteristiky vášho zanedbávajúceho rodiča. A zrazu ste v manželstve, chceli ste sa tomu vyhnúť, ale čuduj sa svete, opätovne musíte tvrdo pracovať na získavaní pozornosti od svojho partnera. Ako ste bojovali o nehu a čas u vášho otca, tak budete horlivo vyvíjať úsilie aj o získanie pozornosti vášho muža. On síce pracuje maximálne osem hodín denne, nie je posadnutý robotou, ale je upnutý napríklad na šport. Behá, hrá volejbal, tenis, a aby toho nebolo málo, čas mimo aktívneho pohybu sedí pred televízorom a hltá jeden športový prenos za druhým. Deti nevidí, tak ako na ne nemal čas ani váš otec. Snaha „utrhnúť si milovanú osobu“ pre seba a rodinu sa zopakuje. No všetko sa opakuje iba dovtedy, kým neprecitnete do pravdy, nezmeníte pohľad na danú vec a nedáte do praxe nový prístup.

Pre niekoho je prirodzené povedať, že miluje, a vrúcne vás vyobjíma. No pre iného je prejavenie citov veľmi ťažká záležitosť, dokonca aj pri vlastnom dieťati. Bola vaša mama emocionálne uzamknutá? Potom ste na vlastnej koži spoznali, že prísnosť rodiča vzbudzuje u dieťaťa ešte väčšiu povinnosť byť vzorným a hodným lásky. Dostať málo jedla vyvolá hlad, prijímať málo lásky vyvolá hlad po ocenení. Narodí sa veľká snaha donútiť toho druhého, aby vás miloval. Lenže takto to nefunguje.

Kto v detstve spoznal časté odmietanie, o to viac túži po porozumení. Všetko to smeruje k zle určenej vlastnej hodnote, neláske voči sebe a heslu, že lásku si človek musí odmakať. A tak sa mnohí, ktorí v detstve zažili absenciu nehy, dotykov a iných prejavov lásky, úporne snažia vyhnúť chladnému partnerovi. Teraz majú doma síce veselého, rozšafného, priam detinského muža, ktorý nemá s vyjadrovaním citov problémy, len akosi nevie zarobiť peniaze. Večne balamutí bájkami o novej práci, príbehy o zlých zamestnávateľoch pribúdajú. O to viac sa obete pasce nesebalásky vrhajú do dvoch prác, zarábajú aj za partnera, len aby uživili rodinu. Stres vo vzťahu prináša chlad, ten istý chlad, ktorý cítili od mamy či otca. Schéma sa zopakuje.

Namiesto pravdy o padajúcich granátoch v nefunkčnej rodine, ktorá je pre malé dieťa ťažko objaviteľná, nastupuje sebavinenie, že chyba je v ňom. Jedna z metód utíšenia bolesti z priťažkého citového bremena je stať sa rýchlo pseudodospelým, zapnúť všetky svoje detské motory a začať hasiť, zachraňovať, vykonávať nadprácu, obetovať sa. A princíp sebaobetovania je na svete. „To ja som na príčine tohto všetkého. Keď ešte viac zapracujem a viac sa budem snažiť, zajtra nebudem trpieť.“ Tento postoj rodí nádej, že ak sa dieťa pousiluje, všetko sa zmení na lepšie. Aj vzťah medzi rozvádzajúcimi sa rodičmi, ktorí ho neriešia konštruktívne, alebo neláska rodiča voči nemu. Je to detský klam. Žiadnou obetou nedokážete prinútiť nezodpovedného, závislého alebo lenivého človeka, aby sa zmenil. Musí to chcieť sám. No dieťa to nevidí a so svojím práve sa vyvíjajúcim psychickým softvérom ani nemôže vidieť. Strach a napätie vychádzajúce z rodiny sa snaží prehlušiť kopiacimi sa povinnosťami, ktoré si neraz aj samo vytvára a plánuje. Snom je vidina odmeny vo forme lásky, pozornosti, pochopenia.

Všetci túžime po láske. Už od narodenia dychtíme po teple, dotyku, príjemnom slove, pohladení, uistení, že sme tu dobre a že sme vítaní. Ak sa vám týchto vecí nedostalo, vedzte, že ste tu správne a ste dobrý človek. Keby ste len vedeli, koľko prešľapov a hriechov som narobil ja. Keď sa mi v mysli vráti nejaké sebavinenie, hneď si odpúšťam. Keď sa moje vnútro snaží začať kohosi za dačo viniť, odpúšťam mu. Tak aj vy odpustite rodičom, ak ich viníte za nepekné detstvo. Všetko robili najlepšie, ako len vedeli, lepšie to nedokázali. A odpustite i sebe. Nič ste nespravili zle. Z pohľadu vesmíru neexistuje nijaké meškanie, o nič ste neprišli, lebo o nič ani prísť nemôžete. To najvzácnejšie, čo vlastníte, ste vy. Ak si teda chcete nechať odo mňa v tomto poradiť, šepkám vám: Odpustite si a začnite si konečne vážiť samých seba.

Koniec ukážky