Rachelle Dekkerová

VYVOLENIE

AK SI MA NIKTO NEVYVOLÍ,
VLASTNOU VINOU MA POSTIHNE KRUTÝ OSUD.

Elektronická kniha

Copyright © 2015 by Rachelle Dekker

Slovak edition © 2016 by i527.net

with permission of Tyndale House Publishers, Inc. All rights reserved.

Originally published in the U.S.A. under the title:

The Choosing, by Rachelle Dekker

Všetky práva vyhradené. Bez predchádzajúceho písomného povolenia vydavateľa nesmie byť žiadna časť publikácie reprodukovaná, uložená do vyhľadávacieho systému alebo prenášaná v akejkoľvek forme či akýmkoľvek spôsobom – napríklad elektronicky, kopírovaním, nahrávaním.
Výnimkou sú krátke citácie recenzií v tlačenej podobe.

Citáty zo Svätého písma: Biblia. Slovenský ekumenický preklad.

Banská Bystrica: Slovenská biblická spoločnosť, 2008.

ISBN 978-80-89822-13-3

ODPORÚČANIA:

„Desivý pohľad do budúcnosti, v ktorej hodnotu jednotlivca určuje jeho spoločenské postavenie a kde milosť nahradili príkazy vyžadujúce úplnú poslušnosť. Majstrovsky napísaný debut plný hlbokých duchovných otázok. Nedokázala som sa od neho odtrhnúť!“

Tosca Lee, autorka románu Démon: Memoáre

„Príbeh, ktorý zapôsobí na každého, kto sa už niekedy cítil bezcenný, alebo uveril klamstvu, že jeho pravá hodnota je akási odmena, ktorú nikdy nedostane.“

Erin Healyová, autorka románu Motherless

„Strhujúci príbeh, ktorý vás zavedie do dystopického sveta, kde sa zlo prezlieka za dobro, skutočná láska je zakázaná a za slobodu sa platí vysoká cena. Román Vyvolenie budete čítať s napätím až do poslednej strany!“

Susan Mayová-Warrenová, úspešná spisovateľka

„Rachelle Dekkerová privádza čitateľa do dystopickej spoločnosti, v ktorej túžba mladého dievčaťa po prijatí, identite a zmysle života odštartuje zložitú a nebezpečnú cestu. Úžasný príbeh!“

Josh Olds, LifeIsStory.com

Vyvolenie je dielom autorkinej predstavivosti.

Reálne osoby, udalosti, organizácie a miesta

sú použité vo fiktívnych súvislostiach.

Ostatné prvky románu sú vymyslené.

Pre moju sestru Karu:

nikdy nezabudni svoju nádhernú pieseň.

Nezabudni, že si vyvolená.

Ak sa utopím, umlčím tú bolesť a konečne

pomaly vykĺznem z tohto sveta

bez pút súženia, ktoré ma nivočia zaživa.

Dúfam, že voda dokáže zo mňa zmyť aj staré škvrny,

čo sa mi rozlievajú po tele a vtláčajú do kože pečať strachu.

Hlavou mi víri jediná myšlienka: že nikdy nebudem vyvolená;

že sa nikdy nedotknem srdca, ktoré som si mala tak ľahko získať.

Veď kto by chcel túto úbohú dcéru,

dievča, ktoré svet zavrhol a zvysoka naň napľul?

Poškvrnené jazvami, prekliate bolesťou, ktorá naň neprestajne pokrikuje nadávky.

Z pier sťa rubín kvapkajú lži, ktorým som uverila:

Žiadny muž o mňa nikdy ani len nezakopne.

Som ako otrokyňa,

ktorá sa zubami-nechtami drží zhnitých koreňov.

Zrazu cítim, že ma chytá mocná dlaň a dvíha,

aby som do hladných pľúc nasala sladký vzduch.

Dal mi meno a môj život má preňho cenu pokladu.

Zakázal mi veriť tým mrzkým slovám.

Pretože som milovaná, vytúžená a krásna.

Som vyvolená.

Kara Dekkerová

POSTAVY

VLÁDA

Ian Carson, prezident

Isaac Knight, hlavný vykladač a strážca knihy Veritas

Dodson Rogue, veliteľ miestostráže

Enderson Lane, minister práce a riaditeľ vládnych pracovných jednotiek

Monroe Austin, minister zdravotníctva

Clyde Bushfield, minister sociálnych vecí

Rains Molinar, minister hospodárstva

Riley Scott, minister financií

Riddley Stone, minister spravodlivosti

PRÍSLUŠNÍCI MIESTOSTRÁŽE

Remko Brant, poddôstojník

Helms DeMarko, poddôstojník

Smith, nadporučík

RODINA HALEOVCOV

Seth Hale

Vena Haleová

Carrington Haleová

Warren Hale

ROBOTNICE

Larkin Caulmenová

Neely, vedúca robotníc

POSTAVY SPOMÍNANÉ V LETOPISOCH

Dr. Helena Zefnerbachová, tvorkyňa lieku Prima Solution

Robert Carson, zakladateľ vlády

Phillip Watts, vodca prvej vzbury

ĎALŠIE POSTAVY

Arianna Carsonová, dcéra Iana Carsona

Foster, vládny tajomník

Milo, osobný kuchár Isaaca Knighta

1

1 Carrington mala pocit, akoby sa zrazila s idúcim vlakom.

Miestnosťou sa ozýval melodický smiech a flirtovanie. Dobre vyzerajúci muži viedli na tanečný parket zapýrené mladé dámy, ktoré so škodoradostnou bujarosťou žasli nad svojím úspechom. Ostatné dievčatá ich pozorovali z kútov sály. Zhrozenú Carrington si nikto nevšímal.

Mala by utiecť. Možno by sa jej podarilo zmiznúť skôr, ako si po ňu prídu. Koľkým dievčatám sa však podarilo uniknúť pred vládou? Ani jednému.

Ruky spustené pri tele sa jej chveli a úlomky reality sa jej v hlave trieštili na milióny kúskov. Kde sa stala chyba? Toto sa jej predsa nemalo stať. V nohách cítila bodanie ostrohov paniky a pud sebazáchovy na ňu kričal vnútorným hlasom, aby tam už prestala stáť ako soľný stĺp a pohla sa.

Otočila sa k masívnym dverám Kapitolu a videla, ako dovnútra vpochodovala skupina miestostrážcov. Bez slova sa rozmiestnili pozdĺž sály a zamierili ku Carrington a ostatným dievčatám, ktoré si začali uvedomovať, čo ich čaká.

Čierne priliehavé uniformy obopínajúce ich svalnaté telá iba zdôrazňovali skutočnosť, že ich nemožno premôcť. S prísnym výrazom v tvári sa chystali na svoju úlohu: odviesť nevyvolené do rozlúčkovej miestnosti.

Strach sa v Carringtoninej hrudi rozpínal ako balón. Na čele jej vystúpili kropaje potu. Mala pocit, akoby do sály niekto vháňal horúci vzduch, ktorý jej vysušoval pľúca. Toto sa nemalo stať, toto predsa nebolo v pláne. Teraz mala s ľútosťou pozorovať ostatné dievčatá, nie ľutovať samu seba. Všetky tie hodiny strávené učením, rojčením a fantazírovaním! Celé detstvo sa točilo okolo jedinej myšlienky, okolo prípravy na jediný okamih. Takto to nemalo skončiť.

Skôr, než sa stihla spamätať, zastal pred ňou jeden z príslušníkov miestostráže. Vystretou rukou jej naznačil smer, ktorým mala vykročiť. Omráčená tým, čo sa stalo, chvíľu váhala. Muž zvraštil čelo, jeho prázdne oči sa zúžili do úzkych štrbín a začalo mu pošklbávať kútikmi úst. Myslí si, že mu chce vzdorovať.

Carrington naprázdno preglgla a spamätala sa. Mala pocit, akoby sa jej nohy premenili na želatínu a zem pod ňou sa hojdala. Nemohla si nevšimnúť letmé pohľady dievčat, ktoré poznala, s ktorými vyrástla a chodievala do školy. Teraz stáli po boku mužov, ktorí si ich vyvolili.

Rozlúčková miestnosť sa nachádzala za veľkými mahagónovými dverami na východnej strane veľkej kapitolskej tanečnej sály. Miestnosťou spolu s ňou prechádzalo prinajmenšom tridsať iných dievčat, každé v sprievode jedného strážcu.

Carrington civela na vyleštenú mramorovú dlážku, od ktorej sa odrážali jej červené trblietavé šaty. Koľko hodín snívala o tom, kedy si ich konečne oblečie? Tá róba bola stelesnením dokonalého okamihu. Odteraz jej bude pripomínať, aká bezvýznamná v skutočnosti je.

Len čo vstúpila do rozlúčkovej miestnosti, po chrbte jej prebehol mráz. Určite došlo k omylu. Keby jej dopriali ešte niekoľko minút… prišiel by, vyvolil by si ju. Otočila sa, aby sa vrátila do sály, v ktorej boli všetky jej nádeje a sny, ale dvaja strážnici pribuchli veľké dvere. Dunivý zvuk zaplavil rozlúčkovú miestnosť a Carrington mala čo robiť, aby nezamdlela.

Keď si dievčatá začali uvedomovať, kde sa ocitli, v zástupe sa ozvalo fňukanie. Všetko, na čom pracovali od okamihu, keď pochopili, čo je zmyslom ich života, nenávratne zmizlo. A bez zmyslu života boli ničím.

Bolo zvykom, že príbuzní sa prišli s dievčatami naposledy rozlúčiť. Mali iba pár minút; potom príslušníci miestostráže prepravia dievčatá vlakom ponad rieku, aby žili a slúžili vláde ako „robotnice“. Odteraz už nebudú dcérami ani sestrami, stratia kontakt s rodinou a prestanú byť súčasťou sveta, ktorý poznali. Oddnes sa podriadia vláde, pridelia im podradnú prácu, ktorú budú verne vykonávať až do svojej smrti. To bol zákon daný Bohom, ktorý pred mnohými rokmi v čase skazy zaviedol do praxe svätý Robert Carson.

Carrington zavrela oči a pokúsila sa sústrediť na búšenie svojho srdca. Odmalička ju učili, že každý má svoje miesto, každý je povolaný slúžiť a plniť Bohom dané zákony obsiahnuté v knihe Veritas. Dúfala v inú budúcnosť, v modlitbe prosila o odlišnú životnú cestu; teraz však bude musieť vykročiť týmto smerom. Nemá inú možnosť. Otvorila oči a dúfala, že jej stuhnuté svaly sa začnú uvoľňovať, ale nestalo sa tak.

Drobná rúčka ju šklbla za sukňu. Sklonila hlavu a uvidela známy pár modrých očí. Donútila sa usmiať a odpoveďou jej bol zubatý úškrn. Bolo jej do plaču a naprázdno preglgla. „Vybral si ťa niekto?“ spýtal sa.

Carrington sa sklonila, aby bračekovi pozerala priamo do očí. Nežne mu prebehla prstami po zlatistých vláskoch, ktoré boli hodvábne jemné ako jej vlastné. Vyzeral celkom ako ona – mal okrúhlu tvár a malý nos pofŕkaný pehami, ktoré v jeho veku ešte pôsobili rozkošne – až na sýtomodré oči. Tie zdedil po matke.

Nie. To slovo jej v ústach zanechalo trpkú príchuť. Hoci mal Warren iba štyri roky, chápal, že nedosiahla želaný výsledok. Sklonila sa a pobozkala ho na čelo. Potlačila ďalší nával sĺz, vstala a pocítila na sebe matkin prísny pohľad.

Niektoré matky objímali svoje dcéry a posledné spoločné okamihy využívali na to, aby ich ubezpečili, že aj keď budú ďaleko, nikdy ich neprestanú milovať. Carrington vedela, že od ženy, ktorá stojí pred ňou, sa jej takejto útechy nedostane.

Vrásky na matkinej tvári odrážali nespokojnosť. Chladný pohľad, ktorým prebodávala dcéru, vyžaroval sklamanie a Carrington mrazil až v kostiach. Dlane zaťala v päsť a jej bledá pokožka pripomínala tvár ducha.

Koniec ukážky