Cassandra Clare

Mesto skla

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 2009 by Cassandra Claire, LLC

Translation © Otakar Kořínek 2013

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava 2016

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať

ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými

alebo mechanickými, vo forme fotokópií či nahrávok, respektíve

prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému

a podobne bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-2505-8

Z anglického originálu

Cassandra Clare: The Mortal Instruments Series, Book 3 – City of Glass,

ktorý vyšiel vo vydavateľstve Margaret K. McElderry Books, New York 2010,

preložil Otakar Kořínek.

Zodpovedná redaktorka Ina Martinová

Editor Erik Fazekaš

Vydalo Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o., Bratislava v roku 2016.

Produkcia Dana Klimová

Sadzba Alias Press, s. r. o., Bratislava

Tlač Finidr, s. r. o., Český Těšín

10 9 8 7 6 5 4 3 2 1

www.slovart.sk

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2018

TIEŇOLOVECKÁ SÁGA

pozostáva z týchto kníh:

SÉRIA NÁSTROJE SMRTEĽNÍKOV

Mesto kostí

Mesto popola

Mesto skla

Mesto padlých anjelov

Mesto stratených duší

Mesto nebeského ohňa

SÉRIA PEKELNÉ STROJE

Mechanický anjel

Mechanický princ

Mechanická princezná

EXTRA KNIHY K TIEŇOLOVECKEJ SÁGE

Kódex Tieňolovcov

Kto je kto v Tieňosvete

Významní Tieňolovci a Dolnosveťania

Magnus Bane

Zápisky veľkobosoráka

Simon Lewis

Príbehy z Tieňoloveckej akadémie

Pripravujeme:

Polnočná dáma

Mamičke

„Rátam len hodiny, ktoré majú žiaru.“

Poďakovania

Keď sa zo spätného pohľadu zamýšľate nad napísaním knihy, nevdojak si uvedomíte, že je to skupinová práca a že by sa to celé potopilo ako Titanic, keby ste nemali pomoc priateľov. S týmto na mysli ďakujem NB tímu a Massachusetts All-Stars, ďalej Elke, Emily a Clio za hodiny, počas ktorých mi pomáhali so zápletkou, a Holly Blackovej za hodiny opakovaného trpezlivého čítania tých istých scén. Libbe Brayovej za to, že mi nosila žemle, a za gauč, na ktorom som písala, Robinovi Wassermanovi za to, že ma rozptyľoval výstrižkami z Gossip Girl, Maureen Johnsonovej za hrozivé pohľady, keď mi písanie nešlo, a Justine Larbalestierovej a Scottovi Westerfeldovi za to, že ma nútili vstať z gauča a ísť niekam písať. Vďaka patrí aj Ioane za pomoc s rumunčinou (ktorú vôbec neviem). A ako vždy ďakujem svojmu agentovi Barrymu Goldblattovi, editorke Karen Wojtylovej, tímu vo vydavateľstvách Simon & Schuster a Walker Books, že podporili túto trilógiu, a Sarah Paynovej za zmeny dávno po termíne. A, prirodzene, svojej rodine – matke, otcovi, Jimovi a Kate, klanu Esonsovcov a, pravdaže, Joshovi, ktorý je stále presvedčený, že postava Simona je založená na ňom (a možno má pravdu).

Dlhá je cesta, a ťažká,

ktorá z pekla vedie k svetlu.

John Milton, Stratený raj

Prvá časť

Iskry vzlietajú vozvyš

Človek sa rodí pre trápenie

ako iskry vzlietajú vozvyš.

Kniha Jóbova 5,7

1

Portál

Studený front z predchádzajúceho týždňa prešiel. Bol jasný slnečný deň. Cez prašné priestranstvo pred Lukeovým domom sa ku vchodu rýchlo blížila Clary s kapucňou kabáta stiahnutou na hlavu, aby jej vietor nefúkal do tváre vlasy. Počasie sa síce oteplilo, ale od East River stále brutálne fučalo. Vietor prinášal slabý chemický pach, zmiešaný s pachom brooklynského asfaltu, benzínu a spáleného cukru z opusteného cukrovaru poniže na ulici.

Simon ju čakal na verande v kresle s polámanými pružinami. Na kolenách v modrých džínsoch držal prenosnú konzolu Nintenda a usilovne do nej ďugal stylusom. „A je to,“ prehodil, keď Clary vychádzala po schodoch. „Natrel som im to!“

Clary si sňala kapucňu, vytriasla si z očí vlasy a zalovila vo vrecku po kľúčoch. „Kde si bol? Vyvolávala som ti celý deň.“

Simon vstal a vložil blikajúcu obrazovku do vaku. „Bol som u Erica. Naša skupina, cvičili sme.“

Clary prestala mykať kľúčom v zámke – vždy sa zasekol – a zamračila sa na Simona. „Skupina? Cvičili ste? Chceš povedať, že si ešte...“

„V skupine? A prečo by som nemal byť?“ Načiahol sa poza Clary. „Daj, odomknem ja.“

Clary stála, kým Simon zatlačil na kľúč, ako bolo treba, a šikovne ním skrútol. Stará zanovitá zámka sa poddala. Rukou sa obtrel o Clarinu. Pokožku mal chladnú, rovnakej teploty ako vzduch vonku. Clary sa trocha zachvela. Iba minulý týždeň sa zhodli na tom, že sa nebudú pokúšať o romantický vzťah, no Clary ešte stále upadala do rozpakov, keď Simona zbadala.

„Vďaka.“ Vzala si kľúč a na Simona ani nepozrela.

V obývačke bolo horúco. Clary si zavesila kabát na vešiak v predizbe a so Simonom v pätách zamierila do voľnej izby. Zamračila sa. Kufor mala na posteli otvorený ako lastúru a všade sa povaľovali jej šaty a skicáre.

„Myslel som, že ideš do Idrisu len na niekoľko dní,“ prehodil Simon a s miernym zdesením prebehol očami po tom neporiadku.

„To áno, ale neviem si predstaviť, čo si mám zbaliť. Nemám skoro nijaké šaty a sukne, ale čo ak tam nebudem môcť nosiť nohavice?“

„Prečo by si tam nemohla nosiť nohavice? Je to iná krajina, nie iné storočie.“

„Lenže Tieňolovci sú takí staromódni a Isabelle stále nosí šaty...“ Clary zmĺkla a vzdychla. „To nič. Len si premietam všetky svoje obavy o mamu do oblečenia. Hovorme o niečom inom. Aká bola skúška? Skupina ešte stále nemá názov?“

„Šlo to dobre.“ Simon vyskočil zadkom na stôl a hompáľal nohami. „Uvažovali sme o novom motte. Niečo ironické ako: ,Videli sme milión tvárí a osemdesiat percent sme zrockovali.‘“

„Povedal si Erikovi a ostatným, že...“

„Že som upír? Nie. Také niečo sa len tak neutrúsi medzi rečou.“

„Možno nie, ale sú to tvoji kamoši. Mali by o tom vedieť. A okrem toho by si určite povedali, že to môže posilniť tvoje šance stať sa rockovým božstvom – vieš, ako ten upír Lester.“

„Lestat,“ opravil ju Simon. „Upír Lestat. Lenže on je fiktívna postava. A okrem toho si neviem predstaviť, ako by si ty behala po všetkých kamošoch a vykladala im, že si Tieňolovkyňa.“

„Po akých kamošoch? Ty si môj kamoš.“ Hodila sa na posteľ a zadívala sa na Simona. „A tebe som to povedala, nie?“

„Lebo si nemala na výber.“ Simon nachýlil hlavu a uprel na ňu pohľad. V očiach sa mu odrážalo svetlo z lampy na nočnom stolíku a postriebrovalo ich. „Bude mi za tebou smutno, keď budeš preč.“

„Aj mne za tebou,“ povedala Clary, hoci ju od nedočkavosti priam svrbelo celé telo a nemohla sa na nič sústrediť. Idem do Idrisu! spievalo jej vnútro. Uvidím vlasť Tieňolovcov, Mesto skla. Zachránim mamu!

A bude s Jaceom.

Simonovi sa zablyslo v očiach, akoby počul jej myšlienky, ale prehovoril ticho. „Vysvetli mi to ešte raz – prečo musíš ísť do Idrisu? Prečo to nemôžu urobiť Madeleine a Luke bez teba?“

„Čary, ktoré uviedli mamu do tohto stavu, dostala od bosoráka – od Ragnora Fella. Madeleine vraví, že ho musíme nájsť, lebo len od neho sa dozvieme, ako ju počarenia zasa zbaviť. On však Madeleine nepozná. Poznal moju mamu a Madeleine je presvedčená, že mne bude dôverovať, lebo sa mame veľmi podobám. A Luke so mnou nemôže ísť. Do Idrisu by mohol prísť, ale do Alicante nemôže vstúpiť bez dovolenia Sesie a tá mu ho neudelí. Ale o tomto mu, prosím ťa, nepovedz – už teraz je celý nanič z toho, že so mnou nemôže ísť. Keby nebol poznal Madeleine v minulosti, určite by ma nepustil.“

„Ale budú tam aj Lightwoodovci. A Jace. Pomôžu ti. Teda Jace určite povedal, že ti pomôže, nie? Nemá nič proti tomu, že ideš?“

„Jasné, že mi bude pomáhať,“ povedala Clary. „A samozrejme, že nemá nič proti tomu. Je s tým uzrozumený.“

Vedela však, že to posledné nie je pravda.

Po rozhovore s Madeleine v nemocnici šla Clary rovno do Inštitútu. O tajomstve svojej mamy povedala ako prvému Jaceovi – ešte predtým ako Lukeovi. Jace tam stál, civel na ňu, a keď rozprávala, len bledol a bledol, až to vyzeralo, že mu nerozpráva o záchrane mamy, ale kruto, pomaly mu vysáva krv.

„Nikam nejdeš!“ vyhlásil, len čo dopovedala. „Do Idrisu nepôjdeš, ani keby som ťa musel poviazať a sedieť na tebe, kým ťa ten strelený vrtoch neprejde.“

Clary mala pocit, akoby jej vylepil. Predpokladala, že ho to poteší. Bežala celou cestou z nemocnice do Inštitútu, aby mu to oznámila, a on tu stojí vo dverách a zazerá na ňu, akoby ju chcel prizabiť. „Ale ty ideš.“

„Áno, my ideme. Musíme. Sesia zvolala do Idrisu na veľké zhromaždenie všetkých svojich aktívnych členov, ktorí nemusia nevyhnutne ostať doma. Bude sa hlasovať, čo urobiť s Valentinom, a keďže my sme poslední, čo sme ho videli...“

Clary mu nedala dopovedať. „Keď idete vy, prečo nemôžem ísť s vami?“

Priamočiarosť tejto otázky akoby ho popudila ešte väčšmi. „Lebo to tam nie je pre teba bezpečné.“

„A tu? Tu je to až také bezpečné? Za minulý mesiac som skoro desaťkrát prišla o život a vždy to bolo tu v New Yorku.“

„To preto, lebo Valentine sa sústredil na dva Nástroje smrteľníkov, ktoré boli tu.“ Jace zaškrípal zubami. „Teraz upriami pozornosť na Idris, to všetci vieme...“

„Až takú veľkú istotu v tom zasa nemáme,“ ozvala sa Maryse Lightwoodová. Stála v prítmí na chodbe pri vchode a Jace ani Clary ju dosiaľ nevideli. Postúpila do ostrého svetla vchodu. Keď na ňu dopadlo, zvýraznilo jej strhanú, vyčerpanú tvár a vrásky, ktoré akoby ju ťahali nadol. Jej muža Roberta Light–wooda zranil minulý týždeň v boji démonský jed a odvtedy potreboval ustavičnú opateru. Clary si len ťažko vedela predstaviť, aká musí byť zmorená. „A Sesia sa chce stretnúť s Clarissou. To vieš, Jace.“

„Sesia nech sa ide vypchať!“

„Jace.“ Hlas jej pre zmenu zaznel nefalšovane rodičovsky. „Čo sú to za reči?“

„Sesia chce všeličo a nemusí to vždy dostať,“ preformuloval to.

Maryse si ho premerala pohľadom, ktorý hovoril, že presne vie, ako to myslí, a nepozdávalo sa jej to. „Sesia má často pravdu, Jace. Je celkom logické, že sa chce rozprávať s Clary po tom, čím prešla. Čo by im mohla povedať...“

„Ja im poviem všetko, čo chcú vedieť,“ skočil jej do reči Jace.

Maryse vzdychla a uprela modré oči na Clary. „Takže ty chceš ísť do Idrisu?“

„Na niekoľko dní. Nebojte sa, nebudem na ťarchu,“ odvetila, a prosebne sa zadívala na Maryse, nevšímajúc si Jaceov do biela rozpálený pohľad. „Sľubujem.“

„Tu nejde o to, či budeš, alebo nebudeš na ťarchu,“ povedala Maryse. „Otázka je, či budeš ochotná stretnúť sa so Sesiou, keď tam prídeš. Chcú s tebou hovoriť. Ak odmietneš, pochybujem, že dostaneme povolenie vziať ťa s nami.“

„Ne...“ začal zasa Jace.

„Stretnem sa so Sesiou,“ prerušila ho Clary, hoci jej pri tej predstave prebehli po chrbte zimomriavky. Dosiaľ poznala iba jedného emisára Sesie, ktorým bola Inkvizítorka, a v jej prítomnosti sa necítila dobre.

Maryse si končekmi prstov pošúchala spánky. „Tak teda dohodnuté, dobre.“ Sama však v pohode nevyzerala. Jej hlas znel nervózne a krehko ako priveľmi napnutá husľová struna. „Jace, odprevaď Clary a potom príď do knižnice. Musím sa s tebou rozprávať.“

Zmizla v prítmí bez slova na rozlúčku. Clary sa za ňou dívala s pocitom, akoby ju poliali ľadovou vodou. Alec a Isabelle mali mamu úprimne radi a Clary bola presvedčená, že Maryse naozaj nie je zlý človek, ale chýbala jej srdečnosť.

Jaceovi stvrdli ústa. „Vidíš, čo si spískala?“

„Musím ísť do Idrisu, aj keď ty to nechápeš,“ odvrkla Clary. „Musím to urobiť pre mamu.“

„Maryse priveľmi dôveruje Sesii,“ prehodil Jace. „Verí, že sú tam všetci dokonalí, a ja jej nijako nemôžem vysvetliť, že to nie je pravda, lebo...“ Náhle zmĺkol.

„Lebo to povedal Valentine.“

Očakávala výbuch, ale Jace len utrúsil: „Nikto nie je dokonalý.“ Nahol sa a ďobol ukazovákom do tlačidla výťahu. „Ani Sesia.“

Clary si založila ruky. „Naozaj len preto nechceš, aby som šla? Lebo to nie je bezpečné?“

Jaceovi sa po tvári mihol prekvapený výraz. „Čo tým myslíš? Aký iný dôvod by som mohol mať?“

Preglgla. „Lebo...“ Lebo si mi povedal, že už ku mne nič necítiš, a to je, aby si vedel, strašne trápne, lebo ja k tebe ešte niečo cítim. A stavím sa, že o tom vieš.

„Lebo nechcem, aby za mnou moja malá sestrička všade chodila ako chvost?“ V hlase mu zaznel ostrý tón, napoly posmešný, napoly ešte akýsi iný.

Prišiel výťah a s buchotom zastal. Clary odtisla dvere, vstúpila dnu a obrátila sa k Jaceovi. „Nejdem preto, že tam budeš ty. Idem, lebo chcem pomôcť mame. Našej mame. Musím jej pomôcť. Stále ti to nedošlo? Ak to neurobím, možno sa nikdy nepreberie. Mohol by si aspoň predstierať, že ti na tom trocha záleží.“

Jace jej položil na plecia ruky a prsty sa mu pritom ošuchli o jej obnaženú pokožku pri golieri. Nervami jej prebehlo mimovoľné zachvenie. Všimla si, že pod očami má kruhy a pod lícnymi kosťami tmavé priehlbiny. Jeho čierny sveter ešte zvýrazňoval modriny a tmavé mihalnice. Bol štúdiou kontrastu, malo by sa to namaľovať čiernou, bielou a sivou, kde-tu s fliačkami zlatej na ozvláštnenie, napríklad v očiach...

„Nechaj to na mňa,“ povedal ticho a nástojčivo. „Pomôžem jej aj za teba. Povedz mi, kam mám ísť, koho sa pýtať. Urobím všetko, čo bude treba.“

„Madeleine povedala tomu bosorákovi, že prídem ja. Bude čakať Jocelyninu dcéru, nie Jocelyninho syna.“

Jace jej zovrel plecia tuhšie. „Tak jej povedz, že došlo k zmene plánu. Pôjdem ja, nie ty. Ty v nijakom prípade.“

„Jace...“

„Urobím čokoľvek,“ naliehal. „Všetko, čo len chceš, ak mi sľúbiš, že tu zostaneš.“

„To nemôžem.“

Pustil ju a odtrhol sa od nej, akoby ho odsotila. „Prečo?“

„Preto, lebo je to moja mama, Jace.“

„Aj moja.“ Hlas mal chladný. „Prečo vlastne neprišla Madeleine za nami oboma? Prečo len za tebou?“

„Vieš prečo.“

„Viem, jasné.“ Hlas mu zaznel ešte chladnejšie, „Preto, že pre ňu si Jocelynina dcéra a ja budem vždy len Valentinov syn.“

Prudko medzi nimi zatiahol dvere výťahu. Na krátku chvíľu ho cez ne videla – mriežka dverí mu delila tvár na kosoštvorce, ohraničené kovom. Cez jeden kosoštvorec sa na ňu upieralo jedno zlaté oko a v jeho hĺbke blčal zúrivý hnev.

„Jace...“ vyhŕkla.

Vtom výťahom myklo, pohol sa a unášal ju dolu do tmavého ticha katedrály.

„Vráť sa na zem, Clary.“ Simon jej zamával pred tvárou rukami. „Vnímaš?“

„Ale áno, prepáč.“ Clary si sadla a potriasla hlavou, aby si ju prečistila. Mala pocit, že v nej má pavučiny. Od okamihu pri výťahu Jacea nevidela. Nebral jej telefón, takže plány na cestu do Idrisu s Lightwoodovcami musela robiť prostredníctvom Aleca, ktorý jej neochotne, rozpačito slúžil ako styčná osoba. Chudák Alec, vždy chcel robiť, čo treba, a teraz sa zmieta medzi Jaceom a mamou. „Povedal si niečo?“

„Len toľko, že podľa mňa sa vrátil Luke,“ odvetil Simon a zošuchol sa zo stola vo chvíli, keď sa otvorili dvere. „A je tu.“

„Čau, Simon.“ Luke to povedal pokojne, možno trocha unavene – mal ošúchané džínsové sako, flanelovú košeľu a staré kordové nohavice, zastrčené do čižiem, ktoré vyzerali, že najlepšie časy zažili pred desiatimi rokmi. Okuliare mal vysunuté do hnedých vlasov, ktoré boli popretkávané šedinami hojnejšie, než si Clary pamätala. Pod pazuchou niesol balík, previazaný zelenou stužkou. Podal ho Clary. „Priniesol som ti niečo na cestu.“

„To si nemusel!“ zaprotestovala Clary. „Už si urobil toľko...“ Pomyslela si na šatstvo, ktoré jej pokúpil, keď sa zničilo všetko, čo mala. Daroval jej nový mobil, nové maliarske potreby, všetko bez toho, že by o to žiadala. Takmer všetko, čo teraz mala, jej daroval Luke. A pritom nesúhlasí s tým, že idem. Tá posledná myšlienka medzi nimi visela nevyslovená.

„Viem. Ale keď som to zbadal, pomyslel som si na teba.“ Podal jej škatuľu.

Obsah bol zabalený vo vrstvách hodvábneho papiera. Clary ho roztrhla a ruka sa jej dotkla čohosi mäkkého, čo pripomínalo kožušinu mačky. Nevdojak vzdychla. Bol to zamatový fľaškovozelený kabát, staromódny, so zlatou hodvábnou podšívkou, mosadznými gombíkmi a širokou kapucňou. Rozložila si ho na kolenách a prihládzala ten mäkučký materiál rukami. „Také niečo by sa hodilo Isabelle,“ zvolala. „Ako tieňolovecký cestovný plášť.“

„Presne. Teraz budeš oblečená ako jedna z nich,“ povedal Luke. „Keď budeš v Idrise.“

Pozrela naňho. „Chceš, aby som vyzerala ako jedna z nich?“

„Clary, ty si jedna z nich.“ Úsmev mal podfarbený smútkom. „A vieš, ako berú tých zvonka. Všetko, čím zapadneš...“

Simon odfrkol a Clary naňho vrhla previnilý pohľad – skoro zabudla, že je tam. Nápadne si pozrel na hodinky. „Pôjdem.“

„Ale veď si len prišiel!“ zdržiavala ho Clary. „Myslela som, že tu pobudneme, pozrieme si film alebo tak niečo...“

„Musíš sa baliť.“ Simon sa usmial, žiarivo ako slnečný svit po daždi. Skoro by bola uverila, že ho nič neťaží. „Prídem sa potom s tebou rozlúčiť.“

„Ale, Simon,“ zaprotestovala Clary. „Zostaň...“

„Nemôžem.“ Vyhlásil to naozaj definitívne. „Idem sa stretnúť s Maiou.“

„Á, no výborne,“ povedala Clary. Vravela si, že Maia je milá. Múdra. Pekná. Aj ona je vlkolačica. Vlkolačica so slabosťou pre Simona. Tak by to asi malo byť. Áno, jeho nová priateľka by mala byť Dolnosveťanka. Veď aj on je teraz Dolnosveťan. Vlastne by sa nemal stýkať s Tieňolovcami ako Clary. „Tak potom radšej choď.“

Koniec ukážky