Vydalo vydavatelství HladoHlas Group, spol. s r. o.,

Rumunskej armády 1/6, 036 01 Martin, Slovensko,

jako svoji 67. publikaci v roce 2015

Překlad ze slovenštiny Eva Macháčková

Jazyková korektura Irena Varcollerová

Obálka Pavel „Hirax“ Baričák

Autor fotografií na obálce Zuzka Zuzzačka a Tamarka Heribanová

Ilustrace Janka Sofia Thomková

Zalomení Pavel „Hirax“ Baričák

První vydání, 2015

Vytiskl Alfa print, spol s. r. o., Martin

Objednávky (posílame i do Čech):

HIRAX Shop, Rumunskej armády 1/6, Martin 036 01, Slovensko

www.hiraxshop.sk/tituly-hladohlas, obchod@hiraxshop.sk

Hiraxovy úvahy, glosy, básně, fotky, ukázky z románů a cestopisů:

www.baricak.blog.jsme.sk

Kontakt na autora:

hirax@hirax.sk

Facebook: Pavel “Hirax” Baričák (spisovatel)

ISBN 978-80-89711-28-4

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Pavel „Hirax“ Baričák

Slabikář

štestí

Sebepoznání,

souvislosti,

sebeproměna

Ukážka z elektronickej knihy

Jsme pouze herci na pódiu, hrajeme své role, nechápeme celý smysl představení. Jeviště je celý svět a doba trvání je navěky.

Satjá Saí Bába

Věnuji tmě, která mě rozsvěcuje, světlu, které mě pohání,

a Boholásce, která ví,

proč to tak je.

Poděkování, zdroje, ovlivnění: žena Ivka, dcera Sára Ráchel, syn Samo Leo, Sofia, Osho, Don Miguel Ruiz, Kurt Tepperwein, Josef Kirschner, Dave Carnegie, Louise L. Hayová, Valerij Sinelnikov, Michael Newton, Thovt, Neale Donald Walsch, Alexander Astrogor, Anastasia Semjonovna, Jo Conrad, Simona Martišová, 

Než otevřete (sebe)

Obě knihy Slabikáře štěstí jsou mojí cestou. Nedělejte podle nich nic, co by nebylo v souladu s vaší duší.

Hodně věcí z první knihy se bude opakovat. Bez toho to nepůjde, stojím na jednom základě.

Některé kapitoly se zabývají stejným tématem jako v první části, ale protože jsem v poznávání pravdy (z mého osobního pohledu) „pokročil“, otevřel jsem téma opět..

Tento druhý díl nebude ve všech pasážích tak lehce stravitelný jako jednička Návrat k sobě. Je to logické, jdeme výš.

Pokud se vám nějaká kapitola nebude „líbit“, nezapomeňte, že je určená jiným.

V uvozovkách jsou slova, kterým Matrix ukradl nebo obrátil význam. Pro mě neexistuje zlý člověk, pro mě je to učitel. Proto bude „zlý“ v uvozovkách, neboť uvozovky ho přetvoří na dobrého učitele.

Znovu vám budu pouze připomínat, co už dávno víte. Jen jsem to napsal svými, tedy vašimi slovy.

Děkuji vám za zrcadlení a podporu,

Slovníček

Sofia

Sofia, o které se v textu často zmiňuji, je moje nepokrevní sestřička, normální bytost z masa a kostí, která ovládá velmi dobře diagnostiku těla, duše, ale i komunikaci s Pravdou. Je moudrost sama a nejen já jí vděčím za objasnění mnoha souvislostí.

Matrix

Matrixem nazývám všechno to, co je kolem nás: zdravotnictví, ekonomiku, hospodářství, politiku, média, stát… Prostě systém, který se tváří, že je tady pro nás, ale ve skutečnosti si nepřeje, abychom otevřeli oči a byli šťastní, protože jinak by přišel o své peníze, pozici, ztratil svoji sílu. A tak v nás probouzí strach…

Domov

Domov je Tam, kam se po opuštění fyzického těla vracíme. Tedy pokud regulérně odejdeme a nezůstaneme „lítat“ někde v meziprostoru. Domov vnímám jako společný vesmírný pokoj všech lidí Země.

Moje děti

Sára Ráchel je moje prvorozená. Samko Leo je můj syn, kterého si Sárka k sobě přivolala čtrnáct měsíců po svém vtělení na Zemi. Lidé, kteří to nevědí, bývají většinou zmatení, když svoje děti jednou nazvu jedním jménem a o pár řádek dál tím druhým.

Část první

Záměr a sebepoznání

Jak to všechno začalo, anebo proč jsme vlastně tady

Byl jednou jeden vesmír a v něm tolik duší, že by všechny naše pokusy číselně vyjádřit jejich počet selhaly. Byly plné lásky, smíchu, moudrosti, ale i tvořivosti. Jednou se ty nejhravější rozhodly uskutečnit experiment. Vybraly si planetu, pověsily inzerát s podmínkami a cílem hry. Prý každý, kdo má zájem zúčastnit se, dostane tělo, jež vytvoří kolem duše fyzický obal. „Jako pozemské bytosti s tělem budete slabí, ale díky duši zároveň stále silní. Každé tělo bude nové a jedinečné a nikdo jiný nedostane stejný fyzický obal. Až se tělo zničí anebo přestane fungovat, přidělíme vám nové. Musíte však počítat s tím, že může dojít k čekacím lhůtám,“ oznamovalo se v náboru.

„Každý taktéž dostane mozek a v každém těle bude srdce, přičemž nejlepších výsledků se dosáhne, když se budou mozek a srdce používat vyváženě. Přes emoce a pocity tělo odevzdá duši informaci o změně energie, ‚co se děje venku‘, srdce situaci posoudí a rozhodne, rozum vykoná. Takhle bude vypadat ideální případ konání. Ale pozor – každé rozhodnutí přinese následky, a dřív nebo později každý přijde k hranici, kdy bude muset převzít plnou odpovědnost za svoje činy. Tuto odpovědnost nebude moct nikdo nikomu vzít, ani ji za někoho převzít,“ mohly si duše kosmu přečíst, o co půjde.

„Každý, kdo dobrovolně vstoupí do hry, absolvuje lekce v podobě úkolů, které budou též pro každého jedinečné. Nikdo jiný nedostane přesně totéž, i když se často můžou hodně podobat. Budete moct dělat cokoliv, ale všechno, co uděláte druhým, se vám vrátí. Zmíněné lekce se budou opakovat tak dlouho, dokud je nepochopíte, klidně i přes více vtělení. Každý dostane zrcadla, aby se mohl učit. Mnoho z nich může mít podobu jiných těl. Když si je přitáhnete, ukáží vám, co je ve vás,“ oznamoval vesmírný inzerát.

„Smlouva o vtělení bude pro všechny stejná, pro nikoho nebudou platit speciální výsady, i když to můžou někteří z nich tvrdit. Smlouva vyprší pouze tehdy, až všechny lekce dospějí k uspokojivému závěru. A co bude uspokojivé, to určujete vy!“ viselo na megagalaktické nástěnce.

Vespod byly ještě popsané užitečné informace. Kupříkladu, že nebude cílem při opuštění těla mít co nejvíc peněz. Za slávu, oblíbenost a „být prvním“ se taktéž nezískává žádný bonus. Násilí nikdy nepovede k ničemu konstruktivnímu, drogy legální či nelegální budou zkreslovat vnímání lekcí, které mají být zvláštní příležitostí k vývoji.

„Cíle jiných vás můžou svádět z cesty, ale vy se nemusíte řídit chybami ostatních,“ zněly další rady. „I když si všichni budou počínat určitým způsobem, nemusí to znamenat, že je to správné. Často však může být užitečné sledovat opakující se situace. Pravidla jsou k tomu, aby se prozkoumala. Čas bude iluzí a problém bude mít zřídkakdy jediné správné řešení. Snažit se opisovat se vám nevyplatí, a ten, kdo bude nabízet ‚životní‘ pojištění, bude podvodník. Vědecká dobrozdání a svaté knihy poslouží ke zmatení. Bránit ve vývoji druhým nepřinese žádné výhody a svévolné ukončení vtělení povede jenom k množství zbytečného papírování,“ varovali organizátoři.

Popsané rady však působily i uklidňujícím dojmem. Prý se nebude dát udělat nic zlého, nanejvýš může všechno trvat o něco „déle“. Přístup ke všem odpovědím budou mít duše přes speciální spojení v srdci. Navíc ten, kdo vstoupí do hry, bude neustále milovaný – i kdyby se narodil v Bronxu anebo v Somálsku. Možná to bude v lidské kůži vyznívat jinak, ale tím se není třeba nechat oklamat.

Všechno v učebním prostoru bude reagovat na vyzařování srdce, přičemž pokusy poškodit učební prostor povedou k omezením. Bude riskantní svěřit svoje tělo někomu jinému, ale dostanete příležitost tělo opustit (zejména v nočních hodinách), i když vzpomínky na zkušenosti mimo tělo se v mozku neuloží. Pohrávat si v vlastním tělem bude každého osobní právo, ale pohrávat si s tělem jiných si bude vyžadovat jejich souhlas,“ psalo se v oznámení.

„Nebudete jediní, kdo může zapochybovat o smysle smlouvy o vtělení, ale pokud s ní jednou budete souhlasit, zbytečně byste si potom na cokoliv stěžovali,“ končila pravidla hry.

Celé to znělo šíleně, ale protože miliony duší už nebavilo bahnit se na planetách, kde se dohromady nic nedělo, houfně se přihlašovaly do hry. Vždyť komu by se chtělo celý život ležet na obláčku a nudit se? Lákadlem byl i fakt, že zanícení administrátoři hry vybrali za školní hřiště nádhernou modro-zelenou planetu s názvem Země. Její Matkou byla úžasná třpytivá hvězda jménem Slunce. Obě vesmírná tělesa se vším souhlasila a slíbila, že budou po celou dobu experimentu nápomocná, i když je prozíravé duše varovali, že děti můžou občas na své živitele pozapomenout a dokonce jim začít ubližovat. Dopředu bylo všechno odpuštěno.

Z různých koutů galaxie začalo na Zemi přicházet množství duší s touhou prožít něco nevídaného. Lidstvo nejdřív procházelo nejnižšími druhy výuky. Čelilo problémům, jak se nasytit, vyrovnat se se zimou či jinými klimatickými výkyvy. Později přišly krvelačné války, soužení přes nemoci, epidemie, katastrofy.

Postupně se část pozemské populace, která dosáhla materiálního uspokojení, začala zrcadlit ve vyšších frekvencích, takže jejich lekce změnily obsah i formu. Bolest přestala sužovat tělo, všechno se začalo dít v myslích hráčů. Ke ztrátě milovaných, nemocem a smiřování se se smrtí blízkých přibývaly stále častěji lekce pomlouvání, osočování, závisti, lží, nevěry, rozchodů, duševních a jiných souznění. Aktéři hry, kterým byly u opětovného vstoupení do hry (znovunarození) vymazané všechny spojitosti, se v době materiální stability učili především přes vztahy.

Světelné bytosti vesmíru zvědavě sledovaly dění v učebním prostoru a čekaly, jestli bílý přijme černého, moudrý podpoří nevzdělaného, rychlý počká na chromého, bohatý nasytí chudého. Jestli dobrovolníci pochopí, že všechno, co k nim přichází, si vlastně sami přitahují a v první řadě se budou muset podívat do vlastního nitra – místo toho, aby svalovali vinu na okolí. Doufaly, že hráčům dojde, že se dřív nebo později budou muset naučit přestat odsuzovat, závidět, pomlouvat, očekávat, bojovat, řešit své nedokonalosti přes jiné... A zaměří se na své emoce, reakce, touhy, sny, které je nasměřují ke štěstí. Osobnímu, rodinnému, společenskému, celopozemskému, celovesmírnému, propojenému do jednoho Celku.

A tak se sem rodíme a neustále jeden na druhého působíme. Podle dohody si vzájemně vytváříme příležitosti k růstu. Pnutím, tedy tím, že do sebe vrážíme. Jsme nesmírně důležití – úplně všichni. Jednou jsme učiteli, jindy jsme učeni. Ano, přišli jsme se sem učit. Učení je růst. Růst je hledání našich osobních odpovědí. Nikdo to nemůže udělat za nás, všechno musíme vykonat sami, jen my sami můžeme najít své odpovědi, poznat se. Ostatní nás můžou pouze popostrčit, navrhnout nám směr, nabídnout radu či svůj pohled na věc, ale všechno ostatní je na nás. Celá práce pochopení, přijetí, odpuštění, poděkování. Naštěstí, protože někteří lidé by si to ze slabosti a nevědomosti nejraději koupili. Nedá se to koupit. Dá se to jen prožít, proplakat, procítit. Až mraky propustí první paprsky naděje, přichází čas na analýzu, otázky, hledání pomoci, nacházení odpovědí. Přijetí, pochopení, opravu, zharmonizování „problému“.

Narodili jsme se sem, abychom se učili. Jeden úkol zvládnete, a už se o slovo přihlásí další lekce. Když si konečně najdete dobrou práci, přijde nemoc. Po uzdravení vás možno podvede manželka. Vztahové zemětřesení ustane, ale přijdou zas problémy s dětmi. Překonáte i tento karambol, ale najednou vám odejde milovaná matka... a takhle neustále dokola, ani rok nazmar. Lidé tvrdí, že perpetum mobile neexistuje a já vám říkám, že ano. Stroj fungující na nejsilnějším principu proměny soužení na Lásku.

Obraťte tuto možná špatně vyznívající prognózu ve hru. Pozdravte každý den se štěstím a děkujte Prozřetelnosti za všechno, co vám dává. Jste víc než obdaření přetavit všechny záležitosti v moudrost. „Nedobré“ věci jsou ve skutečnosti dary od Boha, které vám mají pomoct v růstu a uskutečnit konečný cíl života bez bolesti. Všichni jste jedineční, v celé historii vesmíru nikdo není takový, jako jste vy. Proto – jestliže jste ztratili víru v sebe a ve své schopnosti – opět je oživte do maximální síly. Je nekonečná, s její pomocí dokážete uskutečnit všechny své sny. Uvěřte ve svou vnitřní moudrost a nebude žádné ráno, kdy byste nevyslovili, že vás čeká nejlepší den vašeho života.

Pokud se vám stane nějaká „zlá“ věc, nikdy nezapomeňte, že se děje pro vaše dobro. Nikdo nám nemůže vzít osobní zkušenost přetavenou do pochopení. To jsou ty nejcennější medaile, které si odsud odneseme. Za SEBE přes ZEMI ke SLUNCI, pro DĚTI zítřku zpátky k BOHU. Bůh se rozhodl rozložit se na miliardu miliard částic. Je nekonečně hravý a moudrý. Šibalsky sleduje, jak mikrokrůčky rosteme a znovu se skládáme do celku zvaného LÁSKA. Vítejte.

Jestli chcete najít svoji cestu, všechno zahoďte, vykročte a popalte se

Ano, jestli chcete najít svoji osobní pravdu, v úplném začátku musíte všechno zahodit. Zapomenout na všechna náboženství, víry, filozofie, mudrce a jejich vychválené knihy, učitele, esoteriky, kněze, guru. Bez toho to prostě nepůjde. Nikdo, ani ten nejposlednější vězeň světa nebyl obraný o možnost nacházet osobní odpovědi. Svoji cestu musí projít každý sám za sebe a s plnou odpovědností.

Kdo v životě začne hledat, nejednou udělá chybu. Nezmýlí se jen ten, kdo se do ničeho nepustí. Bez přešlapů to jednoduše nejde. Omyl však znamená novou zkušenost, která přináší nové poznání. Kdo se pustí do hledání, začne se probouzet. Člověk v každém životě dosahuje dvě dospělosti. Jedna je dospělost fyzického těla – dnes tak přeceňovaná - a druhá duchovní dospělost. Děti našich slovanských praotců například brali staří volchvové, aby se u nich učily čtyřicet let. Až potom byly zralé k ovládání přírodních živlů. Podle této analogie by duchovní úroveň bytostí inkarnovaných do slovanských národů měla přijít kolem čtyřicítky. U někoho dřív, u jiného později, u někoho až v dalším životě. Ale protože se všechno děje tak, jak má, kdo se neprobudí, nemá se probudit. Má být celý svůj život „učitelem“, tedy vytvářet „bolest“ jiným, a tím jim dělat neocenitelnou službu „otvírače“ duševního zraku.

Každé naše slovo, pohyb a gesto uvolňují energii, za kterou poneseme následky. Pokud jsou tyto naše projevy vyvolané čistotou úmyslů, vytváříme takzvanou dharmu a naší odměnou bude štěstí, radost, osvobození. Pokud však člověk pracuje s bolestí, nenávistí, mstou, chamtivostí nebo s vypočítavostí, vytváří si dluhy, které jednou bude muset vyrovnat. Neberme karmu jako trest nebo platbu za přestupky. Vnímejme ji spíš jako následek, nevyhnutelnou součást našeho procesu učení se na Zemi.

Někdo by řekl, že je tedy lepší nic nedělat, tak se aspoň nezmýlíme. Jenže potom nebudeme ani růst. Je lepší chybovat a ušpinit se, než spát. Najděte odvahu setkat se s touhou srdce, konejte, i když se tím vystavujete riziku. Kupříkladu i takovému, že se na vás budou dívat jako na hlupáka. Konáte přece ve jménu své lásky, snu nebo dobrodružství, které vás poženou ke skutečnému životu.

Dotkněte se středu svého smutku. Vložte prst do rány zrady a okuste její chuť. Nepřestávejte žít jen kvůli strachu z dalších možných bolestí, nestahujte se z pódia bytí. Kdo nikdy nezhřešil a nezažil pád, nenaučí se tady toho moc. Naučte se žít s bolestí, přijměte ji a ona zmizí. Znovu začnete divoce tančit a extáze bytí vás naplní až ke konečkům prstů. Hranice vlastního života totiž určujete vy sami.

Stojíte těsně před rozhodnutím? Jestliže jste stále nejistí, udělejte ještě jeden malý krůček, změní se souřadnice a nový úhel pohledu vám poskytne čerstvé informace, které možná všechno posunou. Dělejte rozhodnutí. I kdyby měla být špatná. Bude to lepší než slabošské vyčkávání ve strachu. V otevřeném květu „zlého“ konce je každému nabídnuto ponaučení. Ano, nejdůležitější je poučit se. Ze všeho. Není důležité, kolik přešlapů člověk udělá, ani to, že ho urážejí a kritizují. Důležité je naučit se pozorovat svoje slabosti a bojovat s nimi. Nebuďte rozumní, opatrní, strnulí, vystrašení, že se dopustíte omylu – tak nikam nepokročíte. Nebuďte paralyzovaní strachem, naopak, najděte odvahu konat, troufněte si udělat chyby, naučte se říkat, co cítíte. Cvičte se, aby vaše konání nepřitahovalo učení, ale milost a požehnání.

Píši o zákoně kosmické inteligence. Nemůžete zasadit třešně a sbírat hrušky. To prostě nejde, je to zákon příčiny a následku. Pokud tedy jednáte se zlobou, s nenávistí a krutostí, jednou tu zlobu, nenávist a krutost pocítíte i na sobě. Ozvěna se neztratí, míč srazí k zemi každého, kdo ho bez rozmyslu prudce hodí o zeď.

Naše probouzení nastává z „bolesti“, děkujme za ně. Ano, prvotní setkání s pravdou se děje většinou bez bolesti. Přes muka hledání rodí se kojenec moudrosti. Vždy se nám tedy děje jen to dobré. Nezapomeňte. Události, které mě kdysi poslaly ke dnu a vypadaly v té chvíli jako největší životní katastrofa, mi po letech dokázaly vyvolat úsměv v obličeji: „Ano, to se mi přece muselo stát a bylo to to nejlepší, co mi mohlo přijít do cesty, jenomže já to neviděl.“ Za každou „bolest“ jsem později poděkoval, protože díky nim se mi otevřely dveře. Odvaha k otevření bran moudrosti by i byla, jenže bohužel, že ty dveře na určitém stupni bytí prostě ještě není vidět.

Každý z nás musí nabýt vlastní zkušenosti, objevit svoji pravdu, protože před narozením dostal svoje speciální úkoly podle toho, ve kterém ročníku ve svém posledním životě skončil. Na základě závěrečných souřadnic bytí na Zemi si znovu vybírá rodiče, rodinný kmen s nevyřešenými věcmi, dědičnými nemocemi a jinými rodovými defekty. Také národ, který má na Zemi taktéž své poslání. Nic se tedy neděje náhodně, všechno se vším souvisí. Plaveme v neskutečně dobře vymyšleném mechanismu vztahů, interakcí, každé naše rozhodnutí přináší následek. Ale protože se všechno „zrychluje“, nemusíme na ozvěnu čekat další inkarnace nebo dlouhá desetiletí. Co včera trvalo životy, to se dnes často vrací už po měsících.

Mnohé duše byly vychovány podle pravidel nějakého náboženství. Musí konat podle pokynů pána, jinými slovy nesmějí hledat. Staly se otroky svých bohů, jejich pán nechce, aby něco našly. Nejvyšší hodnostáři pyšně prohlásili, že všechno je už objevené, systém je dokonale vymyšlený, ovečky se nemusejí bát, a v žádném případě nesmějí pochybovat. Otrok přece nemá co myslet. Děje se tak kvůli kontrole nad stádem, které čím je větší, tím víc přinese vlny, mléka, kůží... Víc otroků, víc bohatství. Vždy se kupříkladu v duchu pousměji, když začátkem roku Vatikán zveřejní své celoroční miliardové zisky.

Strach je přirozený obranný reflex, dá se ale překonat poznáním. Zajímejte se, čtěte, studujte, proměňte nevědomost na poznání. Nevědomý člověk se stává manipulovatelným, klidně ho můžeme nazvat otrokem. Žádné náboženství by nemělo poznání „zamrazit“ a prohlásit ho za ukončenou věc, protože všechno je neustále ve vývoji. Potom přežívají dogmata, podle kterých po „nesprávném“ životě přichází věčný trest a žádná šance na opakování neexistuje. Přičemž, samozřejmě, o všem rozhoduje výlučně tím kterým náboženstvím stanovený „jediný“ bůh. Tak se zastaví vývoj společnosti na staletí až tisíciletí. A z modlitby se stává oddrmolený mlýnek. Zapamatujte si, že pomáhající ruce jsou Bohu milejší než modlící se rty.

Nemluvím slovy této doby a radím lidem opak: pokud budete cítit vnitřní hlad po duchovním postupování, uveďte se do pokušení, protože jestli nepřijde omyl, nepřijde žádná zkušenost pocházející z přešlapu. Proto pozorujte své vnitřní pochody, analyzujte svůj dosavadní život. Od každodenních „bezvýznamných“ událostí až po celoživotní, ba až celorodové opakování určitých věcí. Nezapomínejte, že nic na světě se neděje jen tak, za vším něco je, nějaký skrytý algoritmus. Hledejte souvislosti, uspořádejte narušené vztahy, najděte cestu k naplnění svých snů.

Alexandra David-Neelová, belgicko-francouzská výzkumnice, znalkyně tibetského náboženství a filozofie, napsala několik poutavých knih o svých dlouhých cestách po Tibetu. Čtyřicet let strávila poznáváním východních kultur. Došla v poznání tak daleko, že si byla dokonce schopná zmaterializovat společníka mnicha, který ji na putování doprovázel. Její knihy poskytují množství velmi zajímavých poznatků. Jedním z nich je doporučení, že ten, kdo nastupuje na cestu duchovního rozvoje, nesmí věřit ničemu, i když tomu ostatní lidé věří třeba i celá tisíciletí. Prostě musí všechno zavrhnout, protože jsou to jen názory či zkušenosti jiných lidí.

Vždyť co riskujeme, když na začátku duchovní cesty všechno zavrhneme a začneme úplně od píky? Pokud to, co nás naučil okolní svět, je skutečně pravda, tak si ji jen potvrdíme prostřednictvím vlastní zkušenosti. Ale proč prý ztrácet čas, když je už všechno dané? Nikdy nemůžete udělat chybný krok, zapamatujte si to. Potom to už bude vaše zkušenost, ne dogma.

Zapomeňte na guru, který vám nedává šanci o něčem diskutovat, protože se tváří, že je větší než jeho žáci. Ve své „velikosti“ touží, abyste slepě následovali jeho postupy, ve své „neomylnosti“ chce vyhodit do povětří vaši zvědavost, která může přinést nová řešení pro další generace. A i kdyby pouze pro vás, i tak je to úžasné pokračování příběhu. Špatný žák škodí jen sám sobě, špatný učitel tisícům. Ne všechny oblaky přinášejí déšť a skutečnému guru nikdy nejde o to, aby byl následovaný, ale o samostatnost učených. Praví vůdci inspirují lidi, aby byli větší a dělali věci, ze kterých mají strach. Chtějí v lidech zanechat přesvědčení, že musí pokračovat sami a dokážou všechno.

Nikdo nemůže prohlašovat, že se dopátral konečné pravdy světa. Všechno je neustále v pohybu, všechno se ustavičně mění. Pes, který vykročí, není tím samým psem, který dopadl na zem. Mnoho lidí neví o mistru bojového umění Bruce Leem to, že měl obrovskou knihovnu. V každé knize z jeho papírového harddisku byly červené poznámky. Hodně četl a studoval. Jednou ho jeden žák poprosil, aby už konečně pojmenoval svůj styl. Bruce mu odvětil: „Nemůžu ho nijak nazvat, protože tohle je bojové umění tohoto roku. Další rok to bude úplně jiné bojové umění.“

Na vysokou skálu vede množství různých cest, ale po výstupu na vrchol máme stejný výhled. Vytvořte si proto svůj pohled na svět, vždyť každý jsme jiný, jedinečný. Kolik lidí, tolik cest vede k Pravdě. Můj model světa si vytvořilo moje srdce, je to moje pojímání světa. Když jsem něco četl a moje srdce se smálo, ihned jsem věděl, že je to pro mě pravda. Je to ta nejlepší signalizace kudy jít. Pokud budete kupříkladu fascinovaní derivační koupelí (podle dávných zvyklostí prý množství nemocí v těle léčí každodenní, přibližně desetiminutové mytí pohlavních orgánů v chladné vodě) a naše nitro bude šeptat „ano, tohle mě rozechvívá už jen u čtení“, zkušebně ho praktikujte. Po doporučeném čase aplikování metody zhodnoťte, jestli měla pro vaše tělo účinek, nebo ne. Nedělejte další kroky, dokud se nepřesvědčíte o správnosti těch předchozích.

Jestli něco přitahuje vaši pozornost, je v tom ukryté něco hodnotného pro vás. Pokud se vám neustále zjevují nějaká slovní spojení, je v nich část vaší životní skládačky. Pusťte se do luštění. Já osobně se nesmírně rád dívám na dokumentární filmy z druhé světové války, zejména o bitvě o Stalingrad. Už mnohokrát mi moje „sestřička“ Sofia navrhovala, abychom se přes regresní terapii podívali do mé tehdejší inkarnace, protože je tam pro mě určitě ukryté něco důležitého, co mi může pomoct osvětlit něco ze současnosti. Moje zvědavost však ještě nedospěla do bodu, abych se na to dal. Ale jak teď píši tyto řádky, přichází mi odpověď, že brzy na „Stalingrad“ dojde. A to je ten hlad, který zmiňuji. Něco vás přitahuje, nějaká doba, událost, vůně, člověk, příběh. Protože je tam část vás, nějaká souvislost s vámi, která vám pomůže uvidět, tedy pochopit.

Dívám se na svět diametrálně jiným pohledem než mi byl nabízený v mladosti. Když na mě něco bolestivě působí, ihned se začnu sám sebe ptát: „Co mi má tahle událost říct? Proč přišla tato nemoc? Co je za nezlepšujícím se vztahem s tím anebo oním člověkem? Proč jsem po tomhle telefonátu ztratil část svoji denní dávky energie? Proč jsem se dnes pohádal se ženou? Zraňují mě hanlivé reakce na mé blogy, romány, básně? Do jaké míry? Nakolik má v tom prsty moje ego?“

Kladu si hodně otázek a mé nitro mi odpovídá. Když odpovědi zabolí, vím, že jsem na dobré cestě, dozvídám se o sobě něco nového, odkrývám zahalené, vyzývám Světlo. Protože všechno, co se mi děje, to jsem já, zadal jsem k tomu příčinu, má mě to přimět poznat se a opravit. Nenadávejte na zloděje, pomlouvače, závistivce, kteří vám „škodí“. Zeptejte se sebe, co vám tihle lidé mají říct o vás. A když si neumíte odpovědět? Čekejte až plod jednou dozraje. Případně poproste o pomoc ty, kteří vidí víc než vy, ať vám posvítí na souvislosti.

Milí moji, práce na sobě není o tom, že si přečtete knihu anebo trávíte čas na internetu čtením vět, které napsali jiní. Pomoct si musíte sami, nikdo jiný vám nepomůže. Ostatní vám můžou dát jen rady, ale do praxe musíte uvést všechno i tak pouze vy sami. Práce začíná v nás samotných. Je to čas, který strávíte dialogem se sebou samým, s vlastní duší. Jen tohle nám dá skutečnou svobodu, osvobodí nás od závislostí od jiných. Světlo, které je v nás, má neustálou potřebu spojit se světlem, které nezávisí na našich duších. Je jen na vás, jestli v tomto životě pokročíme a staneme se bytostí bez hranic a bez jakéhokoliv omezení. Omezujeme se totiž jen my sami. Sami v sobě.

Vědět je tedy jedna věc, žít tím ta druhá. Dělejte všechno tak, jak říkáte. A mluvte tak, jak cítíte. V první řadě však konejte. Když se popálíte, určitě ve vychladlém popelu objevíte moudrost. Navždy si ji vložte do srdce. K tomu, abyste byli šťastní, nikoho nepotřebujete. Na začátku můžete spasit pouze sami sebe. Ostatním pomáhejte a raďte, až když vás o to požádají. Buďte upřímní, mluvte jen o svých zážitcích a osobních zkušenostech. Nezveličujte, nepřekrucujte, nelžete, nezkracujte či nepřikreslujte příběhy. Jen tak skutečně můžete prezentovat svoji pravdu.

Jděte do hloubky, uložte se na dno oceánu. Je tam ticho a klid. Hluk a neklid z burácení rozběsněných vln jsou vždy jen na povrchu.

Koniec ukážky