Ukážka z elektronickej knihy

V roku 2015 vydalo vydavateľstvo HladoHlas Group, spol. s r. o.
ako svoju 73. publikáciu

Jazyková úprava Anna Fričová

Ilustrácie Janka Sofia Thomková
Grafika a zalomenie Pavel „Hirax“ Baričák

Vydanie prvé

Vytlačila tlačiareň Těšínské papírny

Objednávky:

HIRAX Shop, Rumunskej armády 1/6, Martin 036 01

www.hiraxshop.sk, obchod@hiraxshop.sk

Hiraxove básne a iné plody jeho tvorby nájdete na adrese:

www.baricak.blog.sme.sk

Kontakt na autora:

hirax@hirax.sk

Facebook: Pavel „Hirax“ Baričák (spisovateľ)

ISBN 978-80-89711-43-7

Sebe a Tej,

ktorá vybrala si ma

za muža...

Cez dotyk šialenstvo,

spoločný vzdych,

v trasení vrchol,

dych nezná náhod...

Neha v potope očistných sĺz,

vkĺzol som v teba, známa-neznáma.

Ach, Bože, načo tie tajnosti?

Svet nás už aj tak zatratil...

Len vzdychy a potopa

magickej noci,

žeravé telá, vtáci a mušle,

do seba spletené horúce duše.

Zabudnem, vymažem,

inak sa pomažem.

Ach, Bože, pošepni,

odkiaľ sa poznáme?

Raz ťa znova vyzlečiem

z tvojich snov

navzdory všetkým predsudkom

spájať brehy budem

pery prebudím hrou

slová prepočujem

oči prepojím

vzdáš sa mi

veď budeš mnou

Sama si ma do srdca skryješ

sama rozum vzdychmi prehlušíš

sama si ma pod kožu vryješ

sama sa vo mne lonom utopíš

sama orgazmom ukrižuješ

všetky tie hlúpe zákony

ktoré stvorila si

len aby som nemohol

zvlhnúť na prsiach tvojich

a presiaknuť

k tebe

Naše oči sa nepustili

a ja skákal som z jednej hviezdy na druhú.

Vtedy niekedy som uveril,

že všetci sme údmi jedného vesmíru.

Bol len zvuk, obsah sa kamsi stratil...

Kým som spal s dušou otvorenou,

spravila si mi sirupom na líce srdce

a nalepila naň odkaz: Bože, tohto nezatrať.

Odvtedy som ťa necítil v sebe,

tak mu neustále volám, nech nezatratí teba, víla.

Veď čo zo všetkými tými ženami, keď neboli

skutočnými ženami. Vtedy to na druhý deň nebolí...

Objímam ťa a ty objímaj svet, plachetnica neskúpa,

lebo kto sa neviní, druhých neviní a tí nevinia jeho.

Púšťam ťa tak ako navždy milovať budem,

lebo iba láska čím jej je viac na cene stúpa.

V duši rozliala sa krutá záplava, potopa lásky.

Bránim sa, no rozum voči srdcu nemohúci je,

pochabý, z princípu rebela nemodliaci,

pokým najvyššie čaro sveta drzo vyrýva

do vnútra, ktoré nechce sa liečiť,

nikdy nevysychajúce korytá smútku,

všetko pamätajúce si hrubé vrásky.

Som zhorené krídlo, čo márne čaká na anjela.

Padlá obeť, ktorá v tme trasie sa. A zomiera.

Nie, toto nemá byť závet cliva ani vyčítavá

pre teba, labuť, v mojich očiach spanilá.

Určite aj ty si už stretla učiteľa,

čo vtisol ti cez pery pečať neopätovanej lásky.

No zabudla si – čistá neha nerobí nikdy gestá, nieto ramená.

Preliala si teplo z lona do dlaní,

semienka spojení v srdci nechtiac upustila...

Kým ja blázon netušil som, že sa chytia

bez dažďa v citovej púšti aj na pláni.

Klamal som sa, vraj čo vzdych, to dotyk miloty,

páni, jakživ neotvárajte srdcia dámam,

čo nerobia žiadne drahoty.

Si vo mne omnoho hlbšie ako ja tej noci,

chvením prežívam ťa znova zas a zas.

Som nekonečný pás pulzujúci,

ktorého rastúca sila tvrdo nivočí.

K čertu veľká túžba v závese s láskou obludnou!

Čo z ošiaľu ma vylieči? Mám strach otočiť sa,

pozrieť sa osamelosti priamo do očí.

Tvojím mlčaním na cene stúpaš a ja blázon hľadám sa,

rovnako spôsob, ako tvoju stopu v sebe zahatať.

Kiež by som sa mohol zachrániť básňou,

jediným slovom z Venuše sa odpratať...

Aká žena to v tebe vlastne býva,

keď lacno ponúkaš svetu drahé objatie

a čistá láska na teba vôbec nevplýva.

Čo iných hreje, to u nás chladom praská,

tá iskra zbavila ma života. Veď...

Si preč, aj keď k vode si ma nepustila,

iba žilu, ktorú zabudla si zatvoriť.

A na môj vzlykot žiadna odpoveď.

Prečo srdce človeka ťahá k tým, čo neľúbia ho,

a nemiluje tých, ktorí chcú ho pohladiť?

Strachom preklínané,

bez práva na lásku,

výhradne vinné.

Zavri sa, brána.

Kto nebol milenkou

nech hodí morálkou

súčinne vine

do tváre zrána.

Srdcia sa vyplačú

a muži vyvlečú.

Len milenky zhynú

nepochopené.

Na nekonečné rána.

láskal som ťa v tvojom temnom období

aby lesklou čižmou spravila si do mňa ranu hlbokú

zabudla si prirýchlo

tak si za vodou i za horou

mávnutím ruky zmenila si ma na priateľa

no správaš sa ku mne ako k nepriateľovi

choré gesto, z ktorého som ovracal mesto celé

to naše dotyky a sny som dávil...

päť rokov si mi ubrala a o desať som ostarol

som mocný, rozhodol som sa

vyplavím ťa v saune svojich túžob

keď už ani láska nevie ťa presvedčiť

ak ti bude zasa zle, ozvi sa

porozprávam ti príbeh

o vzdialenosti, ktorá sa nedá prekonať

a o smútku, ktorý sa dá iba prežiť

ale ani za toho ťa

n e z a b i j e