Ukážka z elektronickej knihy

Text © 2020, 2024 by Hana Repová

Cover design © 2024 by Zuzana Valková

Slovak edition © 2024 by IKAR, a.s.

Korigovala Andrea Vargovčíková.

Obálku navrhla Zuzana Valková.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s., Bratislava v roku 2024

ako svoju 2 378. publikáciu v elektronickej podobe.

Druhé vydanie, v Ikare prvé.

Sadzba a zalomenie do strán ITEM, spol. s r. o., Bratislava.

ISBN 978-80-551-9869-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2024

Prológ

Pýtali ste sa niekedy sami seba, či majú domy dušu?

Vidím vás v duchu a chápem, že vám je táto otázka smiešna, aj ten úškrn na vašej tvári. No skúste si na moment predstaviť, že ste takou budovou. Vítate nových majiteľov, väčšinou vo dvojici, a potom sledujete, ako sa ich počet rozrastá. Dom sa plní lomozom, ak ste mali pri výbere majiteľov šťastie, tak len občasnými hádkami rodičov a šantením malých detí. Nedajte sa spliesť… Už čoskoro to šantenie prerastie do pubertálneho šomrania a trieskania dvermi, lebo po spackanej písomke niekto zmenil heslo na wi-fi. Potom ten dom sleduje tiché tajné schôdzky pod verandou, ukradnuté plaché bozky a tajné zliezanie po ríne. Aj opätovné návraty o niečo neskôr. Pridržiavajúc sa rebríka, po ktorom sa ťahajú ruže, s kolenami roztrasenými od potláčanej túžby, nielen byť už konečne dospelý. To ticho, po ktorom ste pri malých deťoch tak túžili, však príde nečakane rýchlo a po rokoch, až na občasné návštevy, je ho v ňom čoraz viac. Dom tíchne, počuje už len šepot dvoch starcov, ktorí tu ostali. Aj to len ak mali šťastie a ich počet osud nerozdelil na polovicu.

A potom zrazu… zostane úplné ticho. Jedna generácia sa vytratí, no ten dom tu ešte stále stojí. Aj s vŕzgajúcim šiestym schodom a okenicou nad verandou, ktorá sa nikdy nedala poriadne zatvoriť.

A možno smúti…

Kapitola 1

„Toto je približná cena za rekonštrukciu. Plus-mínus.“

Majiteľ firmy, ktorú Sebastian požiadal o kalkuláciu opráv, mu strčil pod nos papier so sumou, pri ktorej mal problém prehltnúť. Vysoké päťmiestne číslo mu vyrazilo dych rýchlejšie než kopanec indického slona, ktorého vlani fotil do kalendára ochranárov prírody. Vedel, že na dome treba čo-to urobiť, no ani vo sne nerátal s tým, že je nutné opraviť strechu, odstrániť z izby na poschodí plesninu, čo sa tam vďaka deravej streche udomácnila, aj renovácia kúpeľne bude oveľa drahšia, ako očakával. Žltý dom, ako ho všetci v jeho rodine už niekoľko generácií volali, dávno nebol žltý. Farba na fasáde vybledla, kde-tu sa olúpala. Dom patril otcovej rodine už niekoľko storočí, ale keďže jeho otec sa oň príliš nestaral, účet dostal teraz on.

Musím s vami hovoriť. Dnes večer. Je to súrne.

Po správe, ktorú napísal do skupiny v telefóne, v ktorej bol so súrodencami, sa okamžite objavili nesúhlasné odpovede.

Ja dnes večer nemôžem. Mám niečo fakt dôležité. Denisova odmietavá odpoveď prišla ako prvá. Samozrejme… Pre jeho mladšieho brata nebolo nič dôležitejšie než nejaké rande.

Musí to byť akurát dnes? Práve som sa vrátila zo zámorského letu a som neskutočne uťahaná. Chcela som si dať pohár vína a ísť skoro spať. Ani Lilly, jeho mladšej sestre, jeho dnešný plán nebol po chuti.

Videl, že Tina, staršia z jeho dvoch sestier, si tú správu prečítala tiež, no odpoveď od nej nedostal. To ho nahnevalo ešte viac ako frflanie Denisa a Lilly. Počkal ešte hodnú chvíľu, no keď nič nenapísala, zobral mobil a naštvane naťukal:

JE MI ÚPLNE JEDNO, AKÉ MÁTE PLÁNY. AK SA NEMIENI NIEKTO Z VÁS POSTARAŤ O DOM SÁM, ČAKÁM VÁS  TU O SIEDMEJ!!!

*

Keď krátko pred siedmou odomykal dvere rodičovského domu, nebol si istý, či naozaj prídu, ale už jednoducho nemohol ďalej strkať hlavu do piesku. Bol najstarší zo všetkých súrodencov, a tak cítil na svojich pleciach najväčšiu zodpovednosť.

Pri zvuku brzdiacej motorky sa mu uľavilo. Denis predsa len odsunul svoje plány. Cez okno ho sledoval, ako zaparkoval, zosadol a obzeral sa okolo seba. Sebastian presne vedel, čo jeho brat cíti. Od smrti rodičov pred dvoma rokmi tu boli len zopárkrát. Pomalými ťažkými krokmi v motorkárskych čižmách vystupoval po schodoch k vchodovým dverám. Otvoril mu ich a namiesto pozdravu len kývol hlavou.

„Myslel som, že privezieš aj Lilly.“ Denis sa len zriedka objavil niekde bez svojho dvojčaťa.

„Volal som jej, ale povedala, že musí ešte niečo zariadiť a príde sama, priamo sem.“

„Tina sa neozvala?“ Denis vyslovil nahlas otázku, ktorú mu chcel Sebastian práve položiť.

„Neviem, ale niečo sa s ňou deje,“ pokračoval bez toho, aby vyčkal na odpoveď.

„V poslednom čase je nejaká divná. Vieš niečo viac?“ Denis sa už od detstva delil o svoje tajomstvá s Lilly a Sebastian zasa s Tinou, hoci oni dvojčatá neboli. Boli si však vekovo bližší. Tina bola len o rok mladšia od Sebastiana. Tento rok oslavovala dvadsiate siedme narodeniny. Denis a Lilly mali dvadsaťtri.

Sebastian namiesto odpovede len pokrútil hlavou. Aj on to už spozoroval a to, že už aj Denis, ktorý si všimol naozaj máločo, niečo postrehol, neveštilo nič dobré. Mal by sa s Tinou vážne porozprávať.

Koniec ukážky