Annie Jacobsen

JADROVÁ
VOJNA

Jeden z možných
scenárov

Elektronická kniha

Annie Jacobsen

Nuclear War: A Scenario

Copyright © 2024 by Anne M. Jacobsen

Translation © Marián Hamada

Jacket design © Soňa Ševčíková

Design & Layout © Soňa Ševčíková

Slovak edition © 2025 by N Press, s. r. o.

ISBN 978-80-8230-349-3

Venujem Kevinovi

„Príbehom ľudskej rasy je vojna.
S výnimkou krátkych a neistých
prestávok na svete nikdy nebol mier.
A pred začiatkom dejín tu bol len
všadeprítomný nekonečný
vražedný boj.“

Winston Churchill

Poznámka autorky

Od začiatku 50. rokov 20. storočia minula vláda USA bilióny dolárov, aby sa pripravila na jadrovú vojnu. Postupne zdokonaľovala aj protokoly zamerané na udržiavanie svojho fungovania v prípade, ak by stovky miliónov Američanov zahynuli v dôsledku apokalyptického jadrového holokaustu.

Scenár, ako by mohli vyzerať chvíle po odpálení zbrane s jadrovými hlavicami na Spojené štáty americké, je založený na faktoch pochádzajúcich z exkluzívnych rozhovorov s poradcami prezidentov, členmi vlád, konštruktérmi jadrových zbraní, vedcami, vojakmi, leteckými dôstojníkmi, príslušníkmi špeciálnych jednotiek a tajnej služby, expertmi na krízové riadenie, bezpečnostnými analytikmi, štátnymi úradníkmi a ďalšími osobami, ktoré celé desaťročia spolupracovali na príprave týchto desivých procedúr. Plány súvisiace s globálnou jadrovou vojnou patria medzi najprísnejšie strážené tajomstvá americkej vlády. Táto kniha a scenár, ktorý opisuje, teda privádzajú čitateľa na hranicu legálne získaných informácií. Dokumenty1, ktoré boli celé desaťročia zahalené rúškom tajomstva, nám s chmúrnou presnosťou odhaľujú a dopĺňajú chýbajúce kúsky skladačky.

Pre nepriateľské štáty disponujúce jadrovými zbraňami je prvoradým terčom Pentagón. Preto zasiahne v scenári na stránkach tejto knihy megatonová termonukleárna bomba práve Washington. „Každý v hlavnom meste sa najviac obáva útoku proti Washingtonu, ktorý príde ako blesk z jasného neba,“2 vraví Andrew Weber, bývalý hlavný poradca amerického ministerstva obrany pre obranné programy proti jadrovým, chemickým a biologickým útokom. „Blesk z jasného neba“ je označenie Jadrového veliteľstva USA pre „rozsiahly neohlásený [jadrový] útok.“3

Takýto útok by bol takmer určite spúšťačom apokalyptickej globálnej jadrovej vojny. „Nič také ako malá jadrová vojna neexistuje,“ znie opakovane vo Washingtone.

Jadrový útok na Pentagón je prvým dejstvom scenára, na konci ktorého je koniec civilizácie, ako ju poznáme dnes. Takto vyzerá svet, v ktorom v súčasnosti žijeme. Scenár jadrovej vojny podľa tejto knihy sa môže začať už zajtra. Alebo ešte dnes.

„Svet môže zaniknúť v priebehu niekoľkých nasledujúcich hodín,“4 upozorňuje generál Robert Kehler, bývalý veliteľ Strategického veliteľstva USA.

Odborníci,
s ktorými sme hovorili

(Všetci, ktorí pôsobili na Jadrovom veliteľstve USA, sú už vo výslužbe.)

J. Douglas Beason: hlavný vedecký pracovník, Veliteľstvo vesmírnych Vzdušných síl USA

Joseph S. Bermudez jr.: analytik Centra pre strategické a medzinárodné štúdie (CSIS) so zameraním na obranné a spravodajské záležitosti KĽDR a vývoj balistických rakiet

Patrick Biltgen: letecký konštruktér, Riaditeľstvo pre integráciu spravodajských služieb, BAE Systems

Robert C. Bonner: sudca, komisár Colnej a pohraničnej stráže USA, Ministerstvo vnútra USA

David Cenciotti: letecký novinár; podporučík talianskych vzdušných síl vo výslužbe

Michael J. Connor: viceadmirál, veliteľ ponorkovej flotily amerického námorníctva vrátane jadrových ponoriek

Lynn Eden: emeritná výskumná pracovníčka Stanfordovej univerzity so zameraním na zahraničnú a vojenskú politiku USA, jadrovú politiku a ohnivé búrky

Jay W. Forrester: priekopník v oblasti počítačov, zakladateľ systémovej dynamiky

Ralph James Freedman: konštruktér jadrových zbraní v EG & G, Komisia pre atómovú energiu USA

William Craig Fugate: riaditeľ, Federálna agentúra pre krízové riadenie (FEMA)

Richard L. Garwin: konštruktér jadrových zbraní, termonukleárna bomba Ivy Mike

Marvin L. Goldberger: fyzik z projektu Manhattan, zakladateľ a riaditeľ vedeckého projektu JASON, vedecký poradca prezidenta Johnsona

Paul F. Gorman: generál, bývalý hlavný veliteľ Južného veliteľstva Ozbrojených síl USA (USSOUTHCOM); špeciálny poradca Zboru náčelníkov štábov (JCS)

Julian Chesnutt: plukovník, Obranná tajná služba Obrannej spravodajskej agentúry USA; vojenský atašé USA; veliteľ letky F-16

Richard „Rip“ Jacobs: technik, člen jednotky Námorníctva USA VO-67 vo Vietname

Fred Kaplan: novinár, autor, historik jadrových zbraní

C. Robert Kehler: generál, veliteľ Strategického veliteľstva USA (USSTRATCOM)

Reid Kirby: vojenský historik so zameraním na chemickú, biologickú, rádiologickú a jadrovú obranu

Paul S. Kozemchak: špeciálny poradca riaditeľa Agentúry pre výskum pokročilých obranných projektov DARPA (a jej najdlhšie slúžiaci zamestnanec)

Hans M. Kristensen: riaditeľ Projektu pre jadrové informácie, Federácia amerických vedcov

Edward Lovick jr.: fyzik, expert na utajovacie technológie v spoločnosti Lockheed

Michael Madden: riaditeľ North Korea Leadership Watch v think-tanku Stimson Center

Don D. Mann: člen špeciálnej jednotky SEAL Team Six, jadrový, biologický a chemický program

Glen McDuff: konštruktér jadrových zbraní, Národné laboratórium Los Alamos; historik laboratória

Charles F. McMillan: riaditeľ Národného laboratória Los Alamos

Lewis C. Merletti: riaditeľ Tajnej služby USA

Michael Morsch: archeológ so zameraním na mladšiu dobu kamennú, Heidelberská univerzita; spoluobjaviteľ archeologickej lokality Göbekli Tepe

Walter Munk: oceánograf, člen výskumného think-tanku JASON

Alfred O’Donnell: člen projektu Manhattan, konštruktér jadrových zbraní v EG & G, Komisia pre atómovú energiu USA

Leon E. Panetta: minister obrany USA, riaditeľ CIA, personálny šéf Bieleho domu

William J. Perry: minister obrany USA

Pavel Podvig: výskumný pracovník Výskumného inštitútu OSN pre otázky odzbrojenia a Moskovského fyzikálno-technického inštitútu

Theodore Postol: poradca veliteľa Vojenského námorníctva USA; emeritný profesor Massachusettskej technickej univerzity (MIT)

Peter Vincent Pry: spravodajský dôstojník CIA pre zbrane hromadného ničenia a Rusko; výkonný riaditeľ neziskovej organizácie Electromagnetic Pulse Task Force of National and Homeland Security

Alan Robock: profesor, klimatológ, teoretik nukleárnej zimy

Hervey S. Stockman: plukovník, pilot, prvý človek, ktorý preletel ponad Sovietsky zväz v lietadle Lockheed U-2, prieskumný pilot

H. I. Sutton: analytik a spisovateľ, nezisková organizácia U.S. Naval Institute

Brian Toon: profesor, spoluautor (s Carlom Saganom) teórie nukleárnej zimy

Gregory J. Touhill: brigádny generál, prvý federálny výkonný riaditeľ pre bezpečnosť informačných systémov; veliteľ útvaru systémov pre riadenie, kontrolu, komunikáciu a kyberbezpečnosť na Dopravnom veliteľstve USA

Charles H. Townes: vynálezca lasera; laureát Nobelovej ceny za fyziku za rok 1964

Frank N. von Hippel: fyzik a emeritný profesor Princetonskej univerzity (spoluzakladateľ Programu pre vedu a globálnu bezpečnosť)

Andrew C. Weber: hlavný poradca amerického ministerstva obrany pre obranné programy proti jadrovým, chemickým a biologickým útokom

Alex Wellerstein: profesor, autor, historik vedy a jadrových technológií

Albert D. Wheelon: riaditeľ odboru pre vedu a techniku, CIA

Thomas Withington: výskumník anglického think-tanku Royal United Services Institute so zameraním na vedenie elektronickej vojny, radary a vojenskú komunikáciu

Jon B. Wolfsthal: špeciálny poradca prezidenta pre otázky národnej bezpečnosti, Rada pre národnú bezpečnosť

Jeffrey R. Yago: technik, poradca neziskovej organizácie Electromagnetic Pulse Task Force of National and Homeland Security

ÚVOD
Peklo na zemi

Washington v možnej blízkej budúcnosti

Výbuch megatonovej termonukleárnej zbrane sa začína zábleskom svetla a takým teplotným skokom, aký si človek nedokáže ani predstaviť.5 Sto miliónov stupňov Celzia je štyri- až päťkrát viac6, ako dosahuje teplota v jadre Slnka.

V zlomku sekundy po náraze termonukleárnej bomby
do Pentagónu pri Washingtone prichádza svetlo. Ide o jemné röntgenové žiarenie7 s veľmi krátkou vlnovou dĺžkou, ktoré zohreje okolitý vzduch na milióny stupňov Celzia. Vznikne pri tom ohromná ohnivá guľa, ktorá expanduje rýchlosťou miliónov kilometrov za hodinu. Do pár sekúnd dosiahne priemer asi 1 700 metrov8 a je taká horúca, že zasiahnutý betón vybuchuje, kovové predmety sa topia alebo vyparujú, kameň sa drobí a ľudia sa okamžite menia na spálené kôpky uhlíka.

Päťposchodová päťboká budova Pentagónu spolu so všetkým, čo sa nachádza na 60 hektároch jej kancelárskych priestorov, sa po prvotnom záblesku svetla a tepla zmení na horúci prach. Pod náporom tlakovej vlny sa zrútia všetky steny a okamžite zahynie všetkých 27 000 zamestnancov.

Všetko, čoho sa dotkne ohnivá guľa, sa premení na prach. Všetko.

Ohnisko výbuchu je absolútne zničené.9

Z ohnivej gule sa vyleje horúčava, ktorá rýchlosťou svetla spáli všetko horľavé10 v rozsahu niekoľkých kilometrov všetkými smermi. Závesy, papier, knihy, drevené ploty, oblečenie i suché listy vzbĺknu a poslúžia na roznietenie veľkej ohnivej búrky11, ktorá pohltí minimálne 200 štvorcových kilometrov oblasti, ktorá bola ešte pred malou chvíľou tlčúcim srdcom americkej verejnej správy a domovom asi šiestich miliónov ľudí.

Niekoľko stoviek metrov na severozápad od Pentagónu sa nachádza Arlingtonský národný cintorín s rozlohou približne 250 hektárov. Všetkých 400 000 hrobov pripomínajúcich padlých vo vojne, 3 800 oslobodených Afroameričanov v sektore 27, všetci návštevníci, ktorí prichádzajú vzdať úctu zosnulým, záhradníci kosiaci trávniky a ošetrujúci stromy, turistickí sprievodcovia, členovia Starej gardy, ktorí v bielych rukavičkách držia stráž nad hrobom neznámeho vojaka – všetko
v to skoré jarné predpoludnie okamžite vzplanie a zmení
sa na organické sadze. Okamžitý koniec však chráni pred nepredstaviteľným utrpením, ktoré čaká na jeden-dva milióny ľudí12, ktorí po prvom Blesku z jasného neba utrpia ťažké poranenia.

Asi 1,5 kilometra smerom na severovýchod za riekou Potomac sa dobiela rozhorúčia, naštiepia, rozletia a rozdrobia mramorové steny a stĺpy Lincolnovho a Jeffersonovho pamätníka.13 Oceľové a kamenné mosty a cesty, ktoré prepájajú tieto historické monumenty s okolitým prostredím, sa nadvihnú a zrútia. Smerom na juh sa za cestou č. 395 nachádza presvetlené a priestranné Fashion Centre v Pentagon City so sklenými stenami, s obchodmi so značkovými odevmi a s domácimi
potrebami, priľahlými reštauráciami a kanceláriami, ako aj pentagónsky hotel Ritz-Carlton. To všetko ľahne popolom. Stropné nosníky, pohyblivé schody, lustre, koberce, nábytok, figuríny, psy, veveričky, ľudia – všetko vzbĺkne a zhorí. Je koniec marca, 15.36 miestneho času.

Od prvotného výbuchu uplynuli tri sekundy. Asi štyri kilometre smerom na západ na štadióne Nationals Park prebieha bejzbalový zápas. Šaty väčšiny z 35 000 divákov14 sa vznietia. Tí, ktorí okamžite nezahynú, utrpia ťažké popáleniny tretieho stupňa.15 Vrchná vrstva kože sa im olúpe a odhalí krvavú zamšu.

Popáleniny tretieho stupňa si vyžadujú okamžitú špecializovanú starostlivosť a často aj život zachraňujúcu amputáciu končatín. Vnútri štadióna Nationals Park môže byť niekoľko tisíc preživších. Budú medzi nimi tí, ktorí si išli kúpiť dovnútra nejaké jedlo alebo si odbehli na záchod. Teraz budú zúfalo potrebovať nemocničné lôžka na oddelení popálenín. V celej washingtonskej metropolitnej oblasti je však iba desať takýchto špecializovaných lôžok. Nachádzajú sa vo washingtonskej nemocnici MedStar, ktorá je približne osem kilometrov na severovýchod od Pentagónu, čiže ak aj bude ešte existovať, určite nebude funkčná. V Nemocnici Johnsa Hopkinsa v Baltimore, teda približne 70 kilometrov severovýchodným smerom, je na oddelení popálenín do dvadsať špecializovaných lôžok, ktoré sa však už čoskoro zaplnia. V celých Spojených štátoch amerických je k dispozícii iba približne 2 000 špecializovaných lôžok pre pacientov s popáleninami.16

V priebehu pár sekúnd spôsobí tepelné žiarenie z výbuchu megatonovej jadrovej bomby pri útoku na Pentagón ťažké popáleniny asi miliónu ľudí, z ktorých 90 percent zomrie. Vedci a akademici zaoberajúci sa obrannou politikou dospeli k tomuto číslu po desaťročiach výpočtov.17 Väčšina zasiahnutých neprejde viac ako niekoľko krokov od miesta, kde ich detonácia bomby zastihne. Podľa expertov na civilnú ochranu z 50. rokov, keď sa s týmito pochmúrnymi kalkuláciami
začínalo18, budú označení ako „mŕtvi na mieste“.

Mŕtvi na mieste

Zdroj – Federálny úrad civilnej ochrany USA

V štyristohektárovej Spojenej vojenskej základni Anacostia-Bolling, ležiacej juhovýchodne od rieky Potomac, zomrie ďalších 17 000 ľudí vrátane takmer všetkých zamestnancov centrály Obrannej spravodajskej agentúry (DIA) a Komunikačnej agentúry Bieleho domu, washingtonskej pobočky Pobrežnej stráže USA, hangáru pre vrtuľníky Marine One a mnohých ďalších zamestnancov prísne strážených federálnych objektov, spoluzodpovedných za národnú bezpečnosť.19 Väčšina študentov Univerzity národnej obrany do pár sekúnd zomrie alebo zomiera. Je iróniou osudu, že práve táto univerzita (financovaná Pentagónom a založená na dvojsté narodeniny USA) je miestom, kde sa dôstojníci učia využívať vojenské taktiky na dosiahnutie globálnej dominancie národnej bezpečnosti USA. V dôsledku prvého jadrového úderu zmiznú aj iné vyššie vojenské vzdelávacie inštitúcie. Eisenhowerova škola pre národnú bezpečnosť a strategické využívanie zdrojov, Národná vojenská škola, Medziamerická obranná škola, Africké centrum pre strategické štúdie – všetky prestanú existovať. Celá nábrežná
oblasť od parku Buzzard Point po episkopálny Kostol sv. Augustína, od štvrte Navy Yard po Pamätný most Fredericka Douglassa bude úplne zničená.

Ľudia v 20. storočí vynašli jadrové zbrane, aby svet ochránili pred zlom. V 21. storočí môžu jadrové zbrane svet zničiť. Všetko spáliť.

Za výbuchom jadrovej bomby je zložitá veda. V termonukleárnom svetelnom záblesku sa skrývajú dva impulzy tepelného žiarenia.20 Prvý trvá iba zlomok sekundy, druhý niekoľko sekúnd a spôsobuje vzbĺknutie a spálenie ľudskej kože. Tieto svetelné impulzy sú tiché, keďže svetlo zvuk nevydáva. Nasleduje hromové burácanie, teda samotný výbuch. Intenzívna horúčava vyvolaná jadrovou explóziou vytvára vlnu vysokého tlaku, ktorá sa z ohniska rozlieva ako cunami, ako obria stena stlačeného vzduchu šíriaca sa nadzvukovou rýchlosťou. Kosí ľudí, vyhadzuje ich do vzduchu, trhá pľúca a ušné bubienky, vťahuje telá a následne ich vypľúva. „Vo všeobecnosti sa dá povedať, že veľké stavby zničí zmena tlaku vzduchu a ľudí, stromy, stĺpy a iné objekty zlikviduje vietor,“ poznamenáva archivár, ktorý tieto hrôzostrašné údaje sumarizuje pre inštitúciu Atomic Archive.21

Rastúca jadrová ohnivá guľa šíri ničivú katastrofu ako buldozér22 a polomer jej zásahu sa zvýši na približne päť kilometrov.23 Vzduch za tlakovou vlnou sa zrýchli a vyvolá veternú smršť s rýchlosťou stoviek kilometrov za hodinu. Ide o mimoriadnu rýchlosť vetra, akú si len sotva môžeme predstaviť. V roku 2012 spôsobil hurikán Sandy škody vo výške 70 miliárd dolárov, pričom zahynulo približne 147 osôb. Jeho rýchlosť dosiahla približne 130 kilometrov za hodinu. Najvyššia rýchlosť vetra, akú sme kedy na svete zaznamenali, dosiahla v odľahlej meteorologickej stanici v Austrálii niečo vyše 400 kilometrov za hodinu.24 Tlaková vlna jadrového výbuchu vo Washingtone zničí všetky konštrukcie, ktoré sa jej dostanú do cesty, okamžite zmení tvar ľuďmi postavených budov vrátane kancelárskych a obytných komplexov, pamätníkov, múzeí, parkovísk – všetky sa rozpadnú a premenia sa na prach. Čo nerozdrví výbuch, to roztrhá divo šľahajúci vietor.
Budovy sa zrútia, mosty spadnú, žeriavy sa prevrátia. Menšie objekty ako počítače či cementové kvádre, ale aj väčšie ako kamióny a poschodové výletné autobusy sa vznesú do vzduchu ako tenisové loptičky.

Ohnivá guľa, ktorá pohltí všetko v okruhu takmer dvoch kilometrov, následne začne stúpať ako teplovzdušný balón. Vznesie sa nad zem rýchlosťou osemdesiat až stodesať metrov za sekundu.25 Prešlo tridsaťpäť sekúnd. Začne vznikať mrak v tvare hríba, ktorého „klobúk a hlúbik“ tvoria zuhoľnatení ľudia a zvyšky civilizácie. Jeho farba sa postupne zmení z červenej na hnedú a oranžovú. Nasleduje smrtiaca podtlaková vlna.26 Predmety, autá, ľudia, pouličné lampy, dopravné značky, parkovacie hodiny, oceľové nosníky sú vtiahnuté späť do epicentra horiaceho inferna a zlikvidované ohňom.

Prešlo 60 sekúnd.

Farba „klobúka a hlúbika“ sa zmení na sivobielu a „jadrový hríb“ sa zdvihne najprv dvanásť a potom šestnásť kilometrov nad epicentrum výbuchu.27 Klobúk sa natiahne pätnásť, tridsať, dokonca až štyridsaťpäť kilometrov aj do šírky. Napokon presiahne aj troposféru, výšku, ktorú dosahujú komerčné lety, a oblasť, v ktorej prebieha väčšina javov spojených s počasím. Rádioaktívne čiastočky sa k nám vrátia v podobe zrážok, v daždi padajúcom na Zem a jej obyvateľov. Ako nás varoval astrofyzik Carl Sagan už pred mnohými desaťročiami, jadrová bomba vytvára „jedovatý kokteil rádioaktívnych zložiek, ktoré mrak unáša so sebou“28.

Necelé dve minúty od výbuchu už je viac než milión obetí a umierajúcich. Peklo sa však len rozbieha. Už nemáme do činenia s ohnivou guľou ako na začiatku. Teraz všetko pohlcuje požiar, aký si nedokážeme predstaviť. Rad-radom explodujú plynovody a šíria okolo seba prúdy ohňa ako gigantické fakle alebo plameňomety. Vybuchujú nádrže s horľavými materiálmi a chemické továrne. Horáky na ohrievačoch vody a kotloch poslúžia ako zapaľovače – vo svojom okolí zapaľujú všetko, čo ešte nehorí.29 Zo zrútených budov vznikajú obrovské pece. Ľudia všade uhárajú zaživa.

Diery v podlahách a strechách sa správajú ako komíny. Oxid uhličitý z ohnivých búrok sa usadzuje v tuneloch metra a dusí ľudí priamo na sedadlách. Tí, ktorí hľadajú úkryt v suteréne a na iných miestach pod zemou, vracajú, majú kŕče, upadajú do bezvedomia a umierajú. Každý, kto hľadí priamo na výbuch – v niektorých prípadoch aj zo vzdialenosti dvadsať kilometrov –, oslepne.30

V kruhu s polomerom dvanásť kilometrov okolo Pentagónu (oblasť s tlakom 35 kilopascalov) do seba vrážajú vozidlá. Asfaltové vozovky sa od obrovského tepla roztopili a zachytávajú cestujúcich ako láva či tekutý piesok. Vietor s rýchlosťou uragánu rozmnožuje požiare zo stoviek na tisícky až milióny. Vo vzdialenosti 15 kilometrov od epicentra vznecujú horúce uhlíky, popol a horiace zvyšky nové požiare, ktoré sa postupne spájajú, až sa z celého Washingtonu stane dejisko ohnivej búrky. Megainferno, ktoré sa čoskoro zmení na mezocyklónu ohňa. Prešlo 8, možno 9 minút.

Vo vzdialenosti 15 až 20 kilometrov od ohniska explózie (oblasť s tlakom sedem kilopascalov) sa ľudia v ťažkom šoku správajú ako polomŕtvi. Nevedia, čo sa stalo, chcú ujsť. Desaťtisíce majú poškodené pľúca. Z neba na nich padajú horiace vrany, vrabce a holuby.31 Nefunguje elektrina, telefonické spojenie, nedá sa dovolať na tiesňové linky.

Elektromagnetický impulz pochádzajúci z explózie znefunkční rádio, internet aj televíziu. Autá s elektrickým systémom zapaľovania v okruhu niekoľkých kilometrov od miesta výbuchu nenaštartujú. Vodárne nedokážu distribuovať vodu. Celá oblasť je zamorená radiáciou natoľko, že do nej nemôžu vstúpiť žiadne potenciálne záchranné zložky. Ak aj niekto prežije, po niekoľkých dňoch pochopí, že na pomoc nepríde nikto.

Tí, ktorí prežijú prvotnú explóziu, tlakovú vlnu aj ohnivú búrku, si veľmi rýchlo uvedomia zlovestnú pravdu o jadrovej vojne – že sú v tom úplne sami. Bývalý riaditeľ Federálnej agentúry pre krízové riadenie (FEMA) Craig Fugate vraví, že jedinou nádejou je prísť na to, ako zachrániť seba samých.32 Pretože sa začína „boj o potraviny, vodu, lieky…“

Odkiaľ vedia odborníci na bezpečnosť USA takéto hrozné veci s takou presnosťou? Ako je možné, že americká vláda vie o toľkých skutočnostiach súvisiacich s jadrovou vojnou, zatiaľ čo verejnosť nevie takmer nič? Odpoveď je rovnako šokujúca ako tieto otázky. Vláda USA sa totiž už od konca druhej svetovej vojny pripravuje na globálnu jadrovú vojnu. Na jadrovú tretiu svetovú vojnu, ktorá prinesie minimálne dve miliardy obetí.

Ak chceme nájsť presnejšiu odpoveď na túto otázku, musíme sa vrátiť viac ako 60 rokov v čase – do decembra 1960. Práve vtedy sa na Strategickom vzdušnom veliteľstve USA uskutočnilo isté tajné stretnutie.

Koniec ukážky