Ukážka z elektronickej knihy

24 HOURS IN THE VIKING WORLD
Copyright © Kirsten Wolf 2024
Slovak edition © 2025 by Eastone Group, a.s.
All rights reserved.

Z anglického originálu Kirsten Wolf – 24 Hours in The Viking World, vydaného vydavateľstvom Michael O’Mara Books Limited, preložila Daniela Delejová.
V roku 2025 vydalo vydavateľstvo Eastone Books, Bratislava.

www.eastonebooks.com

Translation © 2025 Daniela Delejová
Redakčné úpravy: Mgr. Alica Činčárová
Layout: Studio Eastone

Tlač: Finidr, s. r. o.

Všetky práva vyhradené.
Okrem použitia ukážok pre účely recenzie a kritiky žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná ani šírená v akejkoľvek forme alebo akýmikoľvek prostriedkami bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN: 978-80-8109-781-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2025

Poďakovanie

To najlepšie na dokončení knihy je poďakovanie sa tým, ktorí vám pomohli. V prvom rade sa chcem poďakovať Rossovi Hamiltonovi za jeho výzvu, aby som sa do tohto projektu pustila, a za jeho vedenie. Ďakujem tiež Lucy Stewardson za znamenitú prácu na úpravách textu. Môj priateľ Wayne Brabender nielenže prečítal a upravil každú kapitolu, ale aj trpezlivo počúval moje lamentovanie nad náročnejšími časťami. A tiež Laura Moquin a Emily Beyer, obe doktorandky tu na Wisconsinskej univerzite v Madisone, boli nesmierne nápomocné pri hľadaní informácií o rôznych témach, ktoré sú zahrnuté v tejto knihe.

Úvod

Táto kniha sa odohráva v dobe Vikingov, ktorá v širšom zmysle zahŕňa obdobie rokov 800 – 1100. Zameriava sa predovšetkým na kontinentálnu Škandináviu (Dánsko, Nórsko, Švédsko) a Island. Počas týchto troch storočí bol Island plne osídlený a Škandinávia prešla významnými zmenami: formovali sa moderné kráľovstvá Dánska, Nórska a Švédska, vznikali prvé mestá a od pohanského škandinávskeho náboženstva sa postupne upúšťalo v prospech kresťanstva. Okrem toho nastal v období Vikingov rýchly technologický rozvoj. V tejto dobe sa začali stavať mosty a pevnosti, ako napríklad kruhové pevnosti –najznámejšia je Trelleborg v Dánsku. Veľký pokrok nastal aj v lodiarstve a navigácii, čo Škandinávcom umožnilo, aby precestovali veľké vzdialenosti a rozšírili sa do sveta viac ako ktorýkoľvek iný európsky národ, a to až do obdobia výprav a osídľovania, ktoré nasledovali po objavoch Kolumba.

V priebehu vikingského obdobia sa svet Škandinávcov značne rozrástol a táto kniha obsahuje obraz len o zlomku tohto sveta, pretože je potrebné si uvedomiť, že život vikingského nájazdníka bol úplne iný ako život pekára, staviteľa lodí alebo ženy v domácnosti. Takisto treba mať na pamäti, že pokiaľ ide o spôsob života a povolania, existovali miestne odchýlky. Škandinávia je v trochu širšom zmysle slova rozsiahla oblasť. Rozprestiera sa od 55° severnej zemepisnej šírky až po Severný ľadový oceán, čo je vzdialenosť viac ako 2 000 km (1 200 míľ), a od západného cípu Islandu na 24° západne od Greenwichu až po východnú hranicu Nórska a Fínska na 31° východne.

Z geografického a klimatického hľadiska sú tieto krajiny veľmi odlišné. Dánsko je rovinaté a väčšinu krajiny tvorí mozaika bielych pobrežných pláží, modrých jazier a zelených polí. Približne dve tretiny Nórska tvoria vysoké hory a rozsiahle plochy drsných pohorí sú holé skaly. Severná časť Švédska je hornatá, zatiaľ čo strednú a južnú časť tvoria nížiny a vysočiny. Island je sopečný ostrov. Krajinu tvoria náhorné plošiny s horskými vrcholmi a ľadovými poliami. Vnútrozemie tvoria ľadovce a pustatiny.

Na začiatku obdobia Vikingov boli Škandinávci ako národ väčšinou homogénni, ale v dôsledku vikingských nájazdov a obchodu, vrátane dovozu otrokov do Škandinávie, najmä z Írska, muselo dôjsť k zvýšenému miešaniu rás a kultúr. Dnes pri pohľade na Škandinávcov, ktorí sa považujú za pôvodných obyvateľov regiónu, vidíme ľudí nielen so svetlými vlasmi a modrými očami, ale aj s tmavými vlasmi a hnedými očami. Je dôležité poznamenať, že nie všetci Škandinávci boli Vikingovia. Slovo Viking sa vzťahuje na životné poslanie, a nie na etnickú identitu. Neexistuje napríklad nič také ako vikingské dieťa alebo vikingská žena. Vikingskú činnosť vykonával len malý počet mužov žijúcich v Škandinávii alebo na severských ostrovoch. Drvivá väčšina mužov boli obyčajní a mierumilovní poľnohospodári, rybári, lovci, obchodníci, remeselníci, tesári, kováči alebo stavitelia lodí. Niektorí z nich pracovali aj ako právnici, mierotvorcovia, básnici a runoví rezbári. Okrem toho sa zdá, že byť Vikingom bolo väčšinou dobrovoľné zamestnanie alebo povolanie. Pre mladého muža to bola príležitosť, aby odišiel z domu, videl a spoznal kus sveta a zarobil si nejaké peniaze – niečo podobné, čo dnes láka niektorých mladých ľudí do vojenskej služby.

Cieľom knihy 24 hodín vo svete Vikingov je zobraziť každodenný život Škandinávcov a Islanďanov a oživiť týchto ľudí na základe informácií z archeologických výskumov a stredovekých literárnych zdrojov. Jednotlivé kapitoly sa pohybujú medzi Dánskom, Nórskom, Švédskom, Islandom a ostrovmi Orkneje a niekoľkokrát odbočia do Grónska a Severnej Ameriky, ktoré sa severania pokúšali kolonizovať. Väčšina kapitol sa však odohráva na Islande, ktorý má z hľadiska opisu každodenného života najbohatšiu stredovekú literatúru. Príbehy sú založené na skutočných udalostiach a väčšina z nich sa zaoberá skutočnými a známymi postavami, ako sú nórsky kráľ Hakon I. Dobrotivý, vyhnanec Gisli Sursson, básnik Egil Skallagrimsson a Viking Svein Asleifarson. Niekoľko postáv je však vymyslených, napríklad pekár Harald Jensson, žena v domácnosti Sigrid Steingrimsdottir a staviteľ lodí Grim Haraldsson; žiaľ, ľudia v týchto profesiách sa v stredovekej literatúre zvyčajne nevyskytujú. Okrem toho, aby sa spojili často útržkovité archeologické a literárne dôkazy, životopisy rôznych ľudí sa príležitostne obohatia o ďalšie dôkazy, aby dodali ucelený príbeh. Na záver treba poznamenať, že miestami som tiež popustila uzdu svojej fantázii.

7. NOČNÁ HODINA

(00.00 – 01.00)

Farmár zavraždený
vo vlastnej posteli

Gisli Sursson klame svojej žene Aud, že zabudol nakŕmiť koňa jedného z hostí a potrebuje ísť na chvíľu von. Žiada ju, aby zavrela dvere na závoru a potom zostala bdieť, aby ho mohla opäť pustiť dnu, keď sa vráti. Z truhlice si vezme svoju kopiju šedý šíp, cez košeľu si oblečie tmavý plášť a ľanové spodky a začne kráčať k potoku, ktorý tečie medzi jeho farmou v Hol a farmou Saebol v západných fjordoch Islandu. Farmu vlastní Thorgrim, jeho švagor. Potok je zdrojom vody pre obe farmy. Hoci je voda túto noc ľadová, brodí sa ňou, až kým sa nedostane k ceste, ktorá vedie do Saebolu. Gislimu sa nepáči, čo si zaumienil vykonať, no je si istý, že svoju úlohu musí dokončiť. Jeho hlboké pocity cti mu nedávajú na výber.

Gisli spomína na časy, keď spolu s ostatnými ľuďmi z Haukadale sedeli v priateľskom duchu pri pive a jedle, povzbudzovali sa, rozprávali si príbehy, vtipy a smiali sa. Aj v tom čase priateľstva a mieru ho však jasnovidec Gest, múdry muž, ktorého si Gisli veľmi váži a dôveruje mu, varoval, že o niekoľko rokov už nebudú všetci v skupine v takej jednote. Gisli si veľmi dobre uvedomoval napätie medzi obyvateľmi Haukadale – veď napokon, ktorá rodina nemá spory? –, ale prekvapilo ho, keď zistil, akými nebezpečnými sa tieto nezhody niekedy stanú.

Špeciálne zbrane sa často odlišovali pomenovaním súvisiacim s ich pôvodom alebo vlastnosťami. Príklady zo staroseverskej islandskej literatúry sú nohohryz, Grettirov dar, bojový plameň, postrach brnenia a narušiteľ mieru.

Predtuchy jasnovidca boli často správne a Gestova zlá predtucha spôsobila, že Gisli zúfalo hľadal riešenia, ktoré by zmenili výsledok. Odhodlaný urobiť všetko, čo je v jeho silách, navrhol, aby so svojimi príbuznými uzavrel prísažný pakt bratstva, ktorý by medzi nimi potvrdil a spečatil vzájomnú súdržnosť. Bratstvo malo zahŕňať štyroch mužov: Gisliho samotného, Gisliho brata Thorkela, ich švagra Thorgrima, manžela ich sestry Thordis, a Vesteina, brata Gisliho manželky Aud. Gisli zvolal všetkých bohov za svedkov a navrhol, aby títo štyria zložili prísahu, že pomstia akúkoľvek krivdu spôsobenú niektorému z členov bratstva. Všetci súhlasili, ale keď si spojili ruky, Thorgrim zrazu stiahol svoju ruku z Vesteinovej so slovami, že sa cíti povinný uzavrieť pakt len s bratmi svojej ženy, nie s Vesteinom. Na to Gisli vyhlásil, že za Thorgrima nie je ochotný prevziať nijaké záväzky. Dalo by sa povedať, že bratstvo malo od začiatku svoje problémy.

Ako Gest predvídal a na Gisliho veľké sklamanie sa čoskoro začal vytrácať akýkoľvek pocit spolupatričnosti, ktorý kedysi medzi štyrmi mužmi vládol. Gisli sa bezprostredne obával o bezpečnosť svojho milovaného švagra Vesteina, ktorý sa chystal na výpravu do cudziny. Zašiel teda do svojej kováčskej dielne a vyrobil niečo, čo vyzeralo ako veľká minca – kovový kruh, jediný svojho druhu, rozrezaný na dve polovice, ktoré do seba dokonale zapadali. Jednu polovicu si nechal a druhú dal pred odchodom Vesteinovi. Dohodli sa, že ak sa bude jeden z nich cítiť v ohrození života, pošle svoju polovicu tomu druhému ako volanie o pomoc. Niečo v Gisliho vnútri mu našepkávalo, že jedného dňa to príde vhod.

O nejaký čas neskôr, keď sa k sebe Gisli a Aud túlili na lôžku, porozprávala mu Aud o rozhovore s Asgerd, manželkou jeho brata Thorkela. Gisli a Thorkel mali spoločnú farmu a ich manželky si boli blízke. Zatiaľ čo švagriné tkali a klebetili, Aud sa Asgerd opýtala, či mala pomer s Vesteinom. Asgerd povedala, že nie, ale okamžite priznala, že ju Vestein veľmi priťahuje a že sa jej páči viac ako jej vlastný manžel. Na svoje zdesenie si Aud uvedomila, že ich rozhovor počul Thorkel. Napriek tomu, že Gisliho Audin príbeh rozrušil, nemal jej to za zlé, pretože, ako povedal: „Niekto musel vysloviť slová osudu. Čo je predurčené, to sa stane.“

Krátko potom Thorkel požiadal, aby si on a Gisli rozdelili majetok. Hoci Gisli vedel, že on osobne by z tohto rozdelenia profitoval, pretože Thorkel sa na farme vyskytoval len zriedka a žil skôr ako parazit než ako spolumajiteľ, stále bol proti. Jeho cit pre rodinnú súdržnosť bol príliš silný. Obával sa, že bez puta spoločného vlastníctva sa solidarita v rámci ich rodiny oslabí. Napriek tomu si Thorkel urobil po svojom a presťahoval sa kúsok odtiaľ na Saebol, farmu ich švagra Thorgrima. Vtedy už bolo Gislimu jasné, že Vestein je vo vážnom nebezpečenstve. Thorkel bol stále viazaný prísahou, ale Thorgrimovi už nič nebránilo, aby sa pomstil v mene svojho švagra. Keď sa Gisli dozvedel, že Vestein sa vrátil na Island zo svojej výpravy, poslal k nemu poslov so svojou polovicou kovového kruhu. Vestein sa však vybral inou cestou, než poslovia očakávali, a Gisli ho nemal ako vypátrať.

Gisli dva noci po Vesteinovom príchode do Hol nemohol zaspať. Keď nakoniec predsa len zaspal, snívali sa mu znepokojivé sny, ktoré nechcel prezradiť nikomu, ani vlastnej manželke. V tretiu noc, keď do domu udrel taký silný poryv vetra, že strhol celú strechu na jednej strane, zatiaľ čo vonku lial dážď ako ešte nikdy predtým, sa ako jediný zobudil. Gisli a jeho robotníci na farme vyskočili z postelí, aby zakryli seno na poliach, a v dome s Vesteinom a Aud zostal len jeden robotník – otrok Thord Zbabelec. Vestein sa ponúkol, že pomôže, ale Gisli ho požiadal, aby zostal doma so sestrou.

Zanedlho začala strecha zatekať tak silno, že Vestein a Aud museli presunúť svoje lôžka na suchšie miesta v dome. Potom, tesne pred úsvitom, sa Aud prebudila na Vesteinov vykrík: „Zasiahol ma!“ Rýchlo vstala a rozbehla sa za bratom. Padol mŕtvy vedľa postele s kopijou zabodnutou v hrudi. Hoci bola z toho pohľadu úplne otrasená, dokázala sa upokojiť a požiadala Thorda Zbabelca, aby zbraň vytiahol, ale on odmietol. Vedel, že ktokoľvek na Islande vytiahne zbraň zo smrteľnej rany, je povinný sa pomstiť. Vedel tiež, že ak zbraň v smrteľnej rane zostane, považuje sa to za tajné zabitie, nie za vraždu. Práve vtedy vstúpil Gisli, vytiahol kopiju z rany a ešte kvapkajúcu od krvi ju hodil do truhlice, aby ju nikto iný nevidel.

Gisli sa posadil na okraj postele, aby si utriedil myšlienky. Nakoniec sa rozhodol, že pošle svoju nevlastnú dcéru do Saebolu, aby zistila, čo sa tam deje. Keď sa vrátila, oznámila mu, že ju nečakalo vrelé privítanie a že nikto v Saebole neprejavil smútok ani prekvapenie, keď im povedala o Vesteinovej vražde. Povedala, že Thorgrim bol v skutočnosti plne vyzbrojený prilbou a mečom, zatiaľ čo Gisliho brat Thorkel tiež držal meč. Gisliho táto správa neprekvapila. Okamžite začal s prípravami pohrebnej mohyly pre Vesteina na pieskovom brehu na opačnej strane rybníka pod Saebolom. Na Vesteinovom pohrebe sa zúčastnilo mnoho ľudí vrátane Thorkela, ktorý Gisliho presviedčal, aby ho Vesteinova vražda nezasiahla natoľko, že by uvažoval o pomste.

Gisli však nemohol nechať túto záležitosť len tak. Nemohol ignorovať svoj bratský záväzok voči Vesteinovi, a tým aj voči Aud, ktorá smrť svojho brata niesla veľmi ťažko. Hoci často neplakala, Gisli poznal svoju ženu dosť dobre na to, aby vedel, že jej brat veľmi chýba. Navyše nemohol zabudnúť, že to bol on, kto vytiahol zbraň zo smrteľnej rany; musí sa pomstiť Vesteinovmu vrahovi, o ktorom vedel, že je to Thorgrim. Bol na ťahu, aby vrátil úder.

Na jar sa Gisli a Thorgrim rozhodli, že na svojich farmách usporiadajú hody na oslavu konca zimy. Pozvali zástupy ľudí. Počas výzdoby svojho domu v Saebole poslal Thorgrim Geirmunda, jedného zo svojich robotníkov, do Hol, aby doniesol gobelíny, ktoré chcel Vestein darovať Thorkelovi, ale Thorkel ich odmietol. Gisli ochotne súhlasil, že Geirmundovi gobelíny dá, a sprevádzal ho až na lúku. Práve tam Gisli vycítil svoju šancu pomstiť sa Thorgrimovi a povedal Geirmundovi, aby ako výmenu za použitie gobelínov nechal pred spaním odomknuté tri dvere saebolskej farmy. Geirmund súhlasil.

Zdá sa, že v dobe Vikingov boli steny domov obložené drevom a v niektorých domoch bol obklad zdobený vyrytou rezbou, tkanými drapériami alebo gobelínmi – úzkymi pásmi látky s vyšívanými alebo tkanými dekoráciami. Gobelíny boli výsadou bohatších členov spoločnosti a mali dvojaké využitie, slúžili ako dekorácia aj izolácia.

Gisli dobre pozná usporiadanie farmy v Saebole, pretože ju sám postavil. Do domu vedú dvere z chlieva, kam sa rozhodol vstúpiť najprv. Nachádza tridsať kráv stojacich po stranách a zviaže im chvosty, aby sa nemohli hýbať. Pri odchode zatvára dvere chlieva zvonka, aby sa nedali otvoriť zvnútra. Pokračuje k statku a zistí, že Geirmund dodržal svoj sľub: tri dvere statku sú odomknuté. Gisli potichu vojde dnu a zatvorí za sebou dvere. Chvíľu stojí a načúva, či sa niekto nezobudil. Keď si je istý, že všetci spia, rozhodne sa zhasnúť tri svetlá, ktoré horia na statku. Zoberie z podlahy zopár trstín, zviaže ich dohromady a jemne hodí zväzok na prvé svetlo, aby ho udusil. Keď robí ďalší zväzok, aby uhasil druhé svetlo, Gisli stuhne. V slabo osvetlenej miestnosti vidí, ako sa ruka mladého muža naťahuje k tretiemu svetlu, sníma držiak lampy a zháša plameň. Zdá sa to ako celá večnosť, kým sa Gisli cíti v bezpečí a pokračuje do domu.

Cesta sa mu pre tmu hľadá ťažko, ale nakoniec nájde komôrku, kde spáva jeho sestra Thordis a Thorgrim. Dvere do ich kutice sú zatvorené. Gislimu sa pomaly podarí otvoriť ich bez toho, aby zobudil živú dušu, a potom sotva rozoznáva, že sú obaja v posteli. Potichu pokračuje a začne pod prikrývkou hľadať Thorgrima. Je taká tma, že si neuvedomí, že sa dotkol pŕs Thordis, ktorá spí na jemu bližšej strane lôžka. Jeho dotyk prebudí sestru, ktorá do Thorgrima poštuchne a spýta sa ho: „Prečo máš také studené ruky, Thorgrim?“ On v spánku zamrmle a posunie sa.

Gisli sa obáva, že začujú tlkot jeho srdca, a tak ešte chvíľu vyčkáva a zahrieva si ruky v tunike. Keď si je istý, že obaja opäť spia, natiahne sa cez Thordis a zľahka sa dotkne Thorgrima, ktorý sa opäť odsunie od svojej ženy. Thorgrim sa teraz zamrví, prebudí sa, a keď sa otočí späť k manželke, Gisli jednou rukou rýchlo strhne z dvojice prikrývku a druhou vrazí šedý šíp do Thorgrimovho boku s takou silou, až sa kopija pevne zabodne do postele pod ním. Keď sa Gisli rýchlo a nečujne vracia cez dom, zamyká za sebou dvere. Počuje, ako Thordis narieka, že jej manžela zabili.

Začína padať sneh, ktorý pokrýva všetky cesty a Gisli sa vydáva domov rovnakou cestou, akou prišiel. Za sebou počuje šarvátku medzi opilcami, ktorí sa dohadujú, čo budú robiť, zatiaľ čo prešľapujú v snehu a ničia tak všetky stopy, ktoré by za sebou mohol Gisli zanechať. Keď sa vráti domov do Hol, Aud odomyká dvere. Na nič sa ho nepýta. Gisli si ide ľahnúť s dobrým pocitom, že splnil svoju prísahu bratstvu. Zaspáva okamžite.

Gisli neskôr zarecitoval usvedčujúcu strofu, ktorú si nechtiac vypočula a vyložila jeho sestra, manželka obete:

Videl som, ako sa výhonky naťahujú
cez topiaci sa mráz
na mohyle ponurého muža.
Ja som zabil toho bojovníka.
Bojovník zabil toho muža,
chamtivého po novej zemi,
a dal mu kúsok zeme,
ktorý mu bude patriť navždy.

Toto odhalenie čoskoro viedlo ku Gisliho dlhému vyhnanstvu mimo zákon a následne smrti, keď sa bránil proti svojim nepriateľom. Stojí za zmienku, že na Islande bolo postavenie mimo zákon najtvrdším možným trestom. Existovali dva základné druhy vyhnanstva, ktoré sa označujú ako „menej prísne vyhnanstvo“ a „úplné vyhnanstvo“. Menej prísne vyhnanstvo bol trest trojročného vyhostenia z krajiny. Úplný vyhnanec prišiel o všetky svoje práva. Nikto mu nesmel nijako pomáhať, ani mu umožniť prechod do cudziny. Ktokoľvek na Islande alebo mimo hraníc ho mohol beztrestne zabiť.

8. NOČNÁ HODINA

(01.00 – 02.00)

Liečiteľka ošetruje skalda zraneného v boji

Pre Thormoda Bersasona to bol veľmi dlhý, smutný a náročný deň. Thormod je islandský skald, básnik a recitátor poézie na dvore nórskeho kráľa Olafa Haraldssona. Prezývajú ho uhlíkový skald, pretože ešte doma tvoril ľúbostnú poéziu o Thorbjörgovi Uhlíkovi. Je neskoro večer a Thormod je citovo aj fyzicky vyčerpaný z bitky, v ktorej padol jeho milovaný kráľ Olaf a on sám bol vážne ranený.

Tak ako mnohí iní na porazenej strane, aj Thormod sa dal na ústup z miesta, kde podľa neho a jeho spoločníkov hrozilo najväčšie nebezpečenstvo. Niektorí členovia vojska sa dali na útek, ale vyčerpanému a z boja zranenému Thormodovi neostávalo nič iné, len ostať v blízkosti svojich druhov a z bezpečnej vzdialenosti sledovať odohrávajúci sa masaker. Zrazu ho do ľavého boku zasiahol šíp. S tlmeným výkrikom odlomil vyčnievajúcu časť, odišiel z boja a vydal sa hľadať nocľah a pomoc.

Skald je staroseversko-islandský výraz pre básnika. Toto pomenovanie sa zvyčajne používa pre básnikov, ktorí tvorili skaldskú poéziu, zložitú formu veršov. Trvalo dlho, kým sa človek vyučil za skalda. Často ich najímali škandinávske kráľovské rody, aby skladali verše na pamiatku ich víťazstiev alebo porážok a pre zábavu. Za poéziu ich odmeňovali pohostinnosťou a darmi z pokladnice.

Je už neskoro večer, Thormod sa vlečie a v ruke má len holý meč. Nie je mu veľmi zima, ale prší, cesta je rozbahnená a toto územie vôbec nepozná. Je špinavý, prepotený a otrhané šaty mu presakujú krvou. Cestou ho prenasledujú hrôzy, ktorých bol počas dňa svedkom a ktoré zažil. Kráľovi Olafovi sa pre nepomerne malé vojsko nedarilo dobre, hoci podľa Thormoda sa bránil statočne. Keď boj vrcholil, muž menom Thorstein Lodiar zasiahol kráľa Olafa bojovou sekerou a zaťal mu do ľavej nohy pod kolenom. Po utŕženom zranení, ktoré mu takmer odrezalo nohu, sa kráľ oprel o balvan a nemohol sa postaviť. Napriek tomu, že sa mu po nohe valila krv, kráľ Olaf neustúpil. No muž menom Thorir Štváč využil kráľovo zranenie a neschopnosť pohybu a kopijou mu prebodol brnenie aj brucho. Napokon sa po kráľovi zahnal istý Kalf, pričom zasiahol jeho krk na ľavej strane. Takéto zranenia by neprežil nikto, no napriek tomu všetkými otriaslo, keď videli kráľa Olafa padnúť. Muži pri pohľade na svojho zabitého vodcu kričali –, no predsa bojovali ďalej.

Thormod je stále otrasený, keď premýšľa o udalostiach, ktoré viedli k tomuto okamihu. Kráľ Olaf sa prednedávnom vrátil z ruského vyhnanstva, aby sa opäť ujal nórskeho trónu, ale niektorých mocných vodcov nahnevalo jeho násilnícke správanie. Spojili sily s dánskym kráľom Knutom Veľkým a jeho nórskym vazalom grófom Hakonom Eirikssonom a vyhnali kráľa Olafa z jeho panstva. Vyhnaný kráľ sa zdržiaval u novgorodského veľkokniežaťa Jaroslava, kde dostal správu, že gróf Hakon sa utopil. Olaf vycítil príležitosť, aby získal späť svoju korunu a rozhodol sa, že opustí svoj azyl. Uvedomoval si, že sa pravdepodobne stretne s odporom, a tak počas cesty po Švédsku zhromažďoval vojsko v počte približne 480 mužov. V Nórsku našiel ďalšiu skupinu prívržencov, ktorá sa rozrástla na približne 3 000 mužov. Olaf však nečakal, že bude bojovať proti oveľa väčšiemu vojsku, ktoré zhromaždili nórski vodcovia – tvorilo ho približne 14 000 roľníkov.

Koniec ukážky