Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zbyněk Čáp

Děti dvojí zrady

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Děti

Zbyněk Čáp

Jsem santen, jeden ze dvanácti nejvyšších kněží církve... Mé rodové jméno je Gera. A takový je můj příběh.

Až do svých dvaceti let, zhruba ještě v počátcích dospívání, jsem byl pouhým taramou, bezejmenným. Jedním ze stovek milionů těch, kteří udržují náš svět v chodu. Bez takových, jako jsme my, by naše pyšná šlechta neznamenala nic. My pracujeme v továrnách, my zkoumáme zákonitosti světa. Oni se vezou na výsledcích naší práce, pořádají své turnaje a tvrdí nám, že by to bez nich nešlo. Za celou tu dobu jsem poznal jediného vznešeného, který nebyl tak úplně stejný jako ostatní. Pocházel z rodu Fa' c a chtěl změnit svět. Já se stal jedním z jeho druhů. Zařekli jsme se, že získáme ty nejvyšší funkce a dosáhneme změny. Prostředkem k tomu měla být armáda. Zdánlivě nám přálo štěstí. Tehdejší císař, bohové nechť odpustí jeho nesmrtelné duši a chrání ji po tisíce let, usiloval o reformy také. Jenomže nebyl příliš důsledný. Jeho dobrá vůle se zastavila na půl cestě a my při svém postupu narazili na hráz opozice.

Byli jsme tehdy mladí, příliš mladí a překážky nás znechutily. Vzdali jsme se svého cíle. Pan Fa mohl pokračovat, cesta se ztratila pouze nám, bezejmenným, ale on ji opustil také. Když vojenská akademie neotevřela své brány nám, nevstoupil na ni ani on. Nastoupili jsme do občanských škol.

Dnes na něj vzpomínám v dobrém, ale tehdy jsem ho nenáviděl. Ukázal mi příliš mnoho z jiného světa, než abych se mohl spokojit s tupou odevzdaností mých nových spolužáků. Mé spory s Mistry vědění přinesly jediný výsledek - osamělost. Nenávist Mistrů a strach těch ostatních. Připadal jsem si jako vykořeněný. Nepatřil jsem do žádného světa.

Změna nastala jednoho dne. Rok co rok směly povolené sekty vyslat své zástupce do občanských škol, aby tam přednesli svá učení a usnadnili nám tak výběr. Už se vystřídali ortodoxní gaoisté i mirdiánci, ale jejich strnulost a zahleděnost do minulosti mě odpuzovala. Věděl jsem, čeho byli schopni v minulosti a jejich kazatelé ani nezastírali, že změna pro ně nepřichází v úvahu Pak přišel Mistr Sinu. Zcela mě uchvátil. Jeho družina nebyla bandou povýšených zbabělců, chovajících se nadutě k nezasvěceným a podlézavě ke svým mistrům. Tito s námi mluvili bez zábran, nepotřebovali halit své učení do pláště zbytečné mystiky. Byli sice také odnoží uctívačů velikého Gaa, ale od svých předchůdců se lišili jako siani a siari. Strašlivý stepní drak a domácí hlídač. Oba jsou mocní, draví a krásní, ale zatímco sianiho je nejlepší obdivovat z hodně veliké dálky, siari je hravý miláček rodiny. Dokud do domu jeho pána nevstoupí neohlášený vetřelec...

Nejenže jsem přijal mistrovo učení. Sám jsem vstoupil do řádu, abych je mohl šířit dál. Během těch osmi let mého novictví se událo mnoho věcí. Mistrovo učení se šířilo jako požár ve vysoké suché trávě a zasahovalo všechny, kteří se odmítali smířit s chybami minulosti. Když Mistr přišel kázat do Cerova učiliště, měl několik tisíc přívrženců. O sedm let později to byly desítky milionů. Když jsem získal titul kazatele, bylo nás již přes dvě sta milionů a císař vyhlásil rovnost naší nauky se starým učením. Bylo to naše vítězství a potěšilo nás.

Jinak jsme mnoho důvodů k radosti neměli. Rudý drahokam, Gaova hvězda, se hroutil a hrozil nám svým výbuchem. Tento nešťastný jev dokončil rozštěpení církve. Představitelé starého učení se zatvrdili. Prohlásili supernovu za okamžik božího soudu, zločinem mělo být naše učení. Jako by nevěděli, že změny naznačující výbuch byly pozorovány dávno předtím, než Mistr Sinu prozřel.

Jejich oddaní věřící dostali příkaz k pasivitě. V žádném případě se nesměli podílet na ničem, co by snad mohlo vést k záchraně. A tak, zatímco se miliony nás, sinuistů, vrhly společně s bezvěrci či věřícími ostatních bohů na budování ochranných štítů a dalších projektů Velkého úniku, pět set milionů pravověrných se ponořilo do tichého světa modliteb.

* * *

Mistr přežil. Naštěstí nevypil vše, jeho číši, dočasně odloženou na stole převrátil náhodný otřes, vyvolaný nedalekým sesuvem půdy. Přesto byl dlouho v bezvědomí a nemohl se zúčastnit důležitého jednání s císařem. Nikdo tehdy netušil, o čem měli jednat. A nikdo si dodnes netroufá hádat, zda by se na našem osudu něco změnilo.

* * *

"Ne. Generátor nesmí být ani chvíli bez dohledu. Ale vás, kazateli, zde nic nedrží."

"Jak to, naše!"