Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Milan Rastislav Štefánik

Zápisník z Ecuadoru z r. 1913

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Zápisník z Ecuadoru z r. 1913

Zápisník z Ecuadoru z r. 1913

Milan Rastislav Štefánik

K vydaniu upravil a úvodom opatril Vladimír Polívka.

Zveřejněno s laskavým souhlasem České čítanky www.citanka.cz

Niekoľko poznámok k II. vydaniu.

Do prítomných dní - do sklonku roku 1933 - spadá dvaciate výročie pobytu dra Milana Rastislava Štefánika v Ecuadore. Z tej príležitosti pripravil som k II. vydaniu jeho zápisník z Ecuadoru z roku 1913, po ktorom naša verejnosť často volala. Vynasnažil som sa pri mnohostrannej zamestnanosti vypraviť zápisník čo najpečlivejšie na základe výsledkov nových objavov.

Neprestával som sa zabývať pobytom Štefánikovým po celé roky. Podarilo sa mi soznámiť sa s pánom drom Vondráčkom z Prahy v roku 1930, ktorý sa chystal k dlhšiemu pobytu do Ecuadoru. Požiadal som ho, aby sledoval stopy pobytu Štefánikovho v Ecuadore, naznačil som, čo by nás zaujímalo, aby nám dľa možnosti získal. Prisľúbil radostne podujať sa tejto práce a po svojom návrate s nevšednou láskavosťou priniesol mi bohaté ovocie svojich prác v Ecuadore. Sú to obrázky z miest, ktoré navštívil Štefánik, fotografia pána Tufiňa a mnohé bezprostredné zážitky z ovzdušia Ecuadoru. Debatovali sme o mnohých veciach veľmi často.

Srdečne mu ďakujem za jeho nevšednú láskavosť a nezištnosť, s ktorou prispel k doplneniu cenného zápisníku Štefánikovho. Podarilo sa mu od rozhodujúcich činiteľov vládnych v Quite získať opis pamätného spisu Štefánikovho prezidentu Plazzovi, ktorý uverejňujem autenticky vo španielskom texte aj v preklade pána dra Vondráčka. Podobne uverejňujem Štefánikov dopis prezidentu Plazzovi ohľadom poďakovania za povolenie zvláštnej sumy na sriadenie a organizovanie T. S. F. Toto pokladám za veľmi dôležitý doplnok zápisníku. Štefánik píše o tomto memorande a svojom liste vo svojom zápisníku 6. XII. na strane 63. Doporučujem čitateľom preštudovať memorandum Štefánikovo veľmi pozorne, pretože je cenným dokumentom ako pečlive a dôkladne Štefánik pripravoval vedecké aj organizačné práce.

V dopise prezidentu Plazzovi treba najmä uviesť ony miesta, kde Štefánik výslovne prosí, aby nebol pribraný k žiadnej záležitosti, kde sa bude jednať o správu peňazí. Forma memoranda aj dopisu je klasicky bezvadná.

Veľmi cenným dokumentom k ceste Štefánikovej do Ecuadoru je objavenie nového listu písaného rodičom z cesty z New Orleans do Panamy na šírom mori v zálive mexickom. Vyličuje veľmi podrobne cestu zo San Francisca, popisuje mesto New Orleans a obsahuje i rodinné zprávy o bratovi Paľkovi. Objavil som tento list v pozostalosti matky generála Štefánika.

Obohatením sú aj ďalšie dopisy z r. 1914, ktoré doplňujú dobu choroby Štefánikovej v Angers. Vybral som z nich podstatné veci.

Úprimne ďakujem tiež za nevšednú láskavosť pánu ing. J. V. Jizbovi v Prahe, ktorý diel tiež v Ecuadore v dobe války. Sdelil mi niektoré zprávy z tamojších pomerov, objasnil láskavé niektoré veci zo zápisníku Štefánikovho a poskytnul mi cenné obrázky z tamojšieho sveta. Tieto obrázky spolu s fotografiami pána dra Vondráčka sú cennými ilustráciami pre zápisník Štefánikov.

Obidvom pánom za ich vzácnu láskavosť a pomoc čo naj srdečnejšie ďakujem.

Našu verejnosť úctive prosím, aby prijala so živým záujmom i porozumením toto II. vydanie zápisníku Štefánikovho.

Předmluva dr. Vondráčka

Na podzim roku 1930, těsně před mým odjezdem do jihoamerické republiky Ecuador, navštívil mě p. poslanec Polívka a žádal mě, abych pátral po stopách činnosti našeho národního hrdiny generála dra M. Štefánika, který pracoval v Ecuadoru v roku 1913 jako vědec-astronom ve službách francouzské vlády.

Ač jsem tenkráte ani nemohl tušiti s jakými překážkami mi bude třeba zápoliti, slíbil jsem věnovati veškeru péči úkolu, na který jsem byl hrdý, právě tak jako by snad byl každý uprimný syn národa, kterému tento geniální člověk zasvětil celý svůj vznešený život.

"Štefánikův zápisník" mně vypomáhal v tomto mém poslání. Z něho jsem také vyčetl, že již v Panamském průplavu jsem zkřížil směr své cesty s onou, kterou Štefánik vykonal před 17 léty ze Spoj. Států Severoamerických přímo do Quayaquilu, největšího města a přístavu tropické republiky Ecuadorské.

Panamský průplav, kdysi 7-mý div světa, technický gigant a veledílo lidského ducha, a němý svědek Štefánikovy námořní cesty do Ecuadoru, jisté se valně od oněch dob nezměnil. Ale v Ecuadoru samém, kde Štefánik po celou řadu týdnů působil v úkolu, který dozajista svým námětem zaměstnával tehdejší veřejnost a měl pro stát veliký význam, bohužel jsem musel konstatovati, že i na nejpovolanějších místech upadlo jeho jméno téměř v zapomenutí. Časový odstup naplněný úžasnou historií celého světa, mentalita národa vyvolávajících potřebu nekonečných krvavých revolucí, které rychle stírají události posledního data, a konečně i "francouzský" původ Štefánikův anulovaly téměř pro nás výsek životní činnosti Štefánjkovy v Ecuadoru. Jeho práce v této neklidné republice korunována byla skvělým výsledkem; Štefánik bojoval a zvítězil jako pravý hrdina, třebaže ovoce jeho činnosti nebylo tehdy se strany franc. vlády zcela plně využito, k čemuž ovšem velmi vydatné přispělo neočekávané vypuknutí světové války.

Teprve po půlročním pobytě v Ecuadoru, kdy jsem znovu navštívil hlav. město Quito, kde Štefánik po celou dobu působil, bylo mně možno navštíviti profesora Tufiňo, dnes šéfa mapovacího oddělení ministerstva války. Podivuhodnou shodou okolností bydlil jsem v Quitě nejen v stejném hotelu, ale i v pokoji, který tehdy obýval Štefánik. Profesor Tufiňo byl nejlepším přítelem, aspoň nejupřímnějším spolupracovníkem Štefánikovým. To vysvítá ze Štefánikových vlastních zápisků a také z mé zkušenosti, kterou jsem si ze styku s profesorem Tufiňo odnesl. Vzhledem k tomu, že tento pán je stále na cestách, nebylo ho tak snadné zastihnouti v Quitě. Nezbývalo nic jiného, než se vypraviti přímo do jeho vily, třebaže to nebylo podle tamějších společenských předpisů docela fair.

Quito leží v hluboce rozrytém terénu ve výši 2850 m nad moř. a má asi 100.000 obyvatelů. Je obetkáno pahrbky, které jsou posety vilkami hořejších deseti tisíc. Jejich terasovité uspořádání připomíná některá místa francouzské nebo italské Riviery. Při severní straně města, na jednom z takových pahrbků, je umístněna vilka profesora Tufiňa. Leží téměř uprostřed polotropické zahrady s překrásnou vyhlídkou na široký pás majestátní andské Kordiliery, lemované nebetyčnými sopkami, z nichž mnohé jsou ve stálé minimální činnosti. Nejbližší je sopka Pichinicha (4787 m), vévodící nádherné scenerii města Quita.

Při prvé návštěvě doprovázel mne můj nezapomenutelný přítel, krajan Rudolf Chobodydes, který později v Ecuadoru zemřel.

Po vysokých kamenných schodech vystoupili jsme do opuštěné zahrady. Odvážili jsme se do přijímací hally, kde nás po chvilce netrpělivého čekání přijala paní Tufiňová. Později přišel sám profesor Tufiňo: asi padesátník, střední zavalité postavy, bodrého vzezření. Nechápal význam návštěvy z Československa.

"Štefánik, Štefánik, Bože, ano, jak bych se nepamatoval", byla jeho první slova Z výrazu tváře poznávám příjemné překvapení, které vzpomínka na Štefánika vyvolala v jeho duši. Mezi tím, co nám nabízí s pravou španělskou zdvořilostí židle a celý svůj dům k našemu pohodlí, vyprávím mu, že Štefánik byl jako generál prvním ministrem války v našem obnoveném státě, jak velký měl význam pro nás, vzpomínám také jeho tragické smrti, atd.

"Je tomu už tak dávno", vypravuje p. Tufiňo, "vzpomínám na jeho štíhlou postavu, pobledlou tvář s pevnými rysy v obličeji, které potvrzovaly jeho jedinečný postřeh v každé situaci, jeho sílu vůle i ducha, kterým si podmaňoval své okolí. Žasl jsem nad jeho vzdornou vytrvalostí, když jsem později zjistil, že nebyl zcela zdráv. Byl mně učitelem a dobrým rádcem, i hostem v mém domě. Právě tam, kde Vy sedíte, na téže lenošce, u téhož stolu bylo jeho zamilované místo, kde jsme spolu ztrávili krásné chvíle, někdy sami, někdy v kruhu mé rodiny. V zahradě, stejné tak i při dlouhých procházkách v parku "24 de Mayo", které ho tak osvěžovaly, také na hvězdárně, vyprávíval mně o plánech pro práci v Ecuadoru do budoucna. Vždy mě podivovala obdivuhodně přesná charakteristika lidí, s kterými přicházel ve své činnosti do styku a které přece sotva poznal. Pro své korektní chování byl všude oblíben a velmi vítaným hostem. Byli i tací, kterým jeho prozíravost byla na překážku. Myslím, že byl vzorem dokonalého člověka a chápu těžkou jeho ztrátu pro Váš národ ".

Přestože prof. Tufiňo byl Štefánikovým upřímným přítelem, nevypozoroval jsem, že by byl tušil skutečný význam tehdejšího Štefánikova poslání.

Chtěl jsem získati nějakou hodnotnou památku na Štefánikovu působnost v Ecuadoru. Prof. Tufiňo odkázal mne na archiv ministerstva školství v Quitě, kde jsou uloženy originály Štefánikových přípisů presidentu republiky, návrhy za účelné zřízení radiotelegrafické stanice v Ecuadoru. Nastoupil jsem křížovou cestu hledání, počínaje portýrem a konče nejvyššími hodnostáři zmíněného ministerstva, při čemž jsem byl i nucen prohrabávati se v prachu nahromaděném za celých 17 let v archivu. To vše si vyžádalo mnoha intervencí a času, včetně i onoho nejbrilantnějšího prostředku, kterým i v daném případě jsem si úspěšně vypomohl. Vzdor všemožné námaze se mi podařilo získati pouze ověřené kopie Štefánikových připísů, které dále odpočívají v archivu ministerstva školství rep. Ecuador. Pokládám za naši národní povinnost opatřiti tyto originály a přiřaditi je ku všem oněm památkám, jež nám budou povždy připomínati jednoho z největších synů našeho národa, který na mezinárodních kolbištích spolutvořil naši republiku.

Med. vet. Dr. Josef Vondráček.

V Praze, dne 6. listopadu 1933.

Predhovor

Predkladám našej verejnosti dosiaľ neznámy a iste veľmi cenný dokument vzácneho ducha nášho nebohého národného bohatiera dra Milana Rastislava Štefánika, spolutvorcu našej štátnej samostatnosti po boku Masarykovom a Benešovom, prvého ministra vojenstva, učenca svetového mena, človeka vznešených zásad a ideálov.

Dovoľujem si nazvať tento cenný a obsažný dokument prostým výrazom "Zápisník Dr. M. R. Štefánika z Ecuadoru z r. 1913", hoci obsahuje tiež niekoľko poznámok z iných miest; zväčša sú to poznámky v súvislosti s pobytom v Ecuadore.

"Zápisník" je prostý, malý poznámkový notes úhľadného formátu, 143 m/m X 103 m/m, v úplne bezvadné zachovalých čiernych mäkkých plátených doskách, hnedej jednoduchej predsádky; obsahuje celkove 116 strán drobne štvorcovaného papieru dobrej jakosti. Poznámkový papier je vo troch sošitoch; prvý obsahuje 40 stránok, druhý 36 stránok a tretí opäť 40 stránok. Pravdepodobne boly zo stredného sošitu dva listy, t. j. štyri stránky, vytrhnuté. Do Zápisníku bol vložený malý pijavý papier červenej barvy.

Na predsádkovom papieri, na prvej strane, v úhľadnej úprave je označená firma:

Correá & Ra Pozo
Arliogos Para Escriptorio
Livros commerciaes
Papelaria e Typographia
Telephone 953
Endereco telegraphico: "Ozo Par".
210, Rua do Ouro, 214 - Lisboa.

Okrem zaznačenej lisabonskej firmy je uvedená tiež obchodná značka výrobku 5-60-R a obchodná značka predajnej ceny : tl/uz-

Zápisník si kúpil Štefánik pravdepodobne v Lisabone pri zastávke na ceste cez Dakar v Šenegalsku v Afrike do Rio de Janeira, ktorú konal v lete 1912 za účelom pozorovania zatmenia slnka v Brazílii, súc šéfom francúzskej vedeckej výpravy.

Zápisky Štefánikove sú zaujímavé nielen po stránke formálnej, ale najmä vecnej, svojím bohatým obsahom.

Uvediem niekoľko poznámok najprv k formálnej stránke Zápisníku.

Nepatrná časť poznámok je písaná tužkou, ostatné sú písané perom.

Na prvých stranách značne sú zastúpené výrazy francúzske: nepatrne je užitá angličtina (uvedený je nadpis akéhosi vedeckého diela, ktoré pravdepodobne vypracovala vedecká výprava Columbijskej univerzity na Galapágoch), ďalej niekoľko poznámok a názvov označujúcich plavbu, prípadne názvy plavebných spoločností. - Francúzština je užívaná bežne v súvislosti so slovenským textom, v ktorom sú vedené poznámky Štefánikove.

Slovenčina Štefánikova nesie badateľné stopy rodného kraja, rodných Košarísk. Poznávame z nej vôňu osobitného svojrázu rečového. Pravopis Štefánikov má niekoľko zvláštností: často neoznačuje infinitívné (neurčitkové) tvary mäkčeňom: poznat (20.) prenajat (24.) trvat (25.) smet (26.) chcet (31.) napísal (39.) hovorit (40.) dávat (47.) podujal (48.) pracovat (91.) atď. velice četne; neužíva mäkčeňu ani u mnohých podstatných mien rodu ženského: čiast (20.) nemravnost (26.) žiadost (32.) hrdost (33.) spoločnost (41.) prepastou (47.) rychlostou (47.) alebo aj v iných výrazoch : štastny (47.), nadra (47.), dalej, den, penazí, vítazí a iné. V uvedených tvaroch možno badať tvrdú výslovnosť rodného Štefánikovho kraja; podobne aj v ďalších výrazoch: penazí (94.), vítazí (99.), vyrídí (56.), vyrídil (94.), pamatný (55.), retazi (89.), snah, zbranami, ako aj Esmeraldu (103.) ako tvar 7. pádu jednotného počtu, dostatočne dosvedčujú Štefánikov vzťah k domácemu dialektu. Ťažším problémom bolo užívanie i a y: niektoré tvary chybné si Štefánik opravil sám, v iných bol nedôsledným. Nie je snáď účelom vydania Zápiskov rozoberať iba pravopisnú stránku, pokladám ju za podriadenejšiu, lebo viac si cením hodnoty ich obsahu. Preto tiež nedôslednosti pravopisné som opravil, niektoré zvláštnosti som uviedol v užitých tvaroch v poznámkach pod čiarou.

Slovenčina Štefánikova má aj četné výrazy české, ktorým navyknul v dobe štúdií v Prahe aj častou živou korešpondenciou s českými priateľmi. Poznamenávam len niektoré výrazy: obtíže, prokouknul, sklep, blechy, poledne atď.

Niektoré výrazy Štefánik si tvoril sám z francúzskych slov, prípadne latinských. Pre laika by boly niektoré výrazy nejasné bez vysvetliviek; uvedené sú na konci diela.

Výrazov anglických je v zápisníku veľmi skrovne, viacej je výrazov francúzskych, najmä v dobe od 30. VIII. 1913 do 26. IX. 1913 zaznačenej na prvých stranách (str. 17-21). Vysvetľujem si to v tom smysle, že Štefánik bol stále odkázaný na francúzsky rozhovor a jednanie; tento ráz preniesol sa aj do poznámok. Keď opäť bol sám a žil pre seba a svojej dôvernosti, cítil a myslel rodným duchom slovenským; preto písal aj slovensky zápisky.

Slovenské poznámky iste si viedol aj z iných vážnych dôvodov: aby obsah ich nebol tak ľahko prístupný cudziemu okoliu. Poznámky maly veľmi dôležitú cenu dokumentárnu pre neskorší referát jeho v Paríži.

V poznámkach sú užité tiež dve latinské príslovia: jedno je zaznamenané dňa 17. nov. 1913. (str. 23), druhé dňa 26. dec. (str. 101).

Načrtol som charakteristiku ohľadom jazykovej stránky; treba poznamenať ešte niečo veľmi dôležitého k písmu Štefánikovmu. Poznámky nesú stopy chvatu aj kľudu, zdravia aj ťažkých kríz. Niekde sa prejavuje jeho známe, typické, vyrovnané písmo silných ťahov, na mnohých stránkach badať ozaj len najväčší chvat a rozrušenosť, ktoré dodávajú niekde písmu nečitateľnosti a nejasnosti. V celku možno prečítať celý rukopis Štefánikov až na niekoľko záhadných výrazov, ale tie sú jedinečné. Nepodarilo sa mi vôbec rozlúštiť asi desať výrazov, ale smyslu a podstate celku vôbec to nijako neuškodí.

Prirodzene, že šiffrované telegramy Štefánikove uvádzam bez pokusu o nejaký výklad, prípadne rozbor. Kde sú telegramy francúzskeho textu, sú náležité preložené. Patrí táto poznámka síce do ďalšieho výkladu, ale uvádzam ju teraz, aby bolo jasné, že šiffrované telegramy nerátam do počtu nerozlúštených výrazov Štefánikovho rukopisu.

Obsahu Zápisníku treba venovať tiež niekoľko poznámok. Okrem informatívnych poznámok o hoteloch sú tu bohaté a ozaj bystré charakteristické obrázky z pozorovania krajín, miest, ľudí, kultúry, dojmy pôsobivé a cenné, ďalej vedecké pozorovania na mori z oboru astronómie aj fyzikálneho zemepisu, meteorológie. Bohaté je zaznamenaná stránka spoločenského styku s priateľmi a známymi, s oficiálnymi osobnosťmi aj dámskou spoločnosťou, pozorovanie života a kultúry v Ecuadore. Verne vylíčil postup organizovania vedeckej práce za spolupráce riaditeľa hvezdárne Tufiňa a ing. Cruza, Alvareza, ministra výučby Intriaga a jeho sekretára Morena. Fotograficky verne je zachytený celý postup diplomatického jednania s officiálnymi osobnosťami republiky Ecuadoru: prezidentom Plazzom, ministrami Intriagom, Dillonom, Peňaherrerom, direktorom pošty Destrougeom, policajným prefektom atď., za spolupráce dra Reinbourga a francúzskeho ministra (vyslanca) Francastela.

K uvedeným bohatým podrobným poznámkam treba pričleniť charakteristické poznámky Štefánikove rázu intímneho ; jeho úprimný vzťah k rodine, pamiatke otcovej, mamulenke, sestre Olinečke, bratom aj druhým sestrám, rodnému kraju, Slovensku, ľudstvu, dobrým priateľom v Paríži, najmä sl. Janssenovej, ďalej k dru Dušanu Makovickému v Rusku atď.

Štefánik nikdy nezabúdal, že je synom porobenej slovenskej pôdy ... Aj v ďalekej cudzine bol verný Slovensku, myslel naň a chcel mu byť užitočnejším v cudzích službách. A nesklamal sa! ..

Nezabúdal ani sám na seba; jemnými črtami zaznačil vlastné duševné rozpoloženie, bôle a strasti; je to ozaj spoveď ušľachtilej duše .. .

Dľa stručného výčtu obsahu zápisníku oprávnene možno hovoriť o jeho skutočnom bohatstve a hodnote. Máme síce od Štefánika pekné vylíčenie jeho prvého výstupu a pobytu na Mont Blancu, ale tieto zápisky prinášajú vôňu tropickej bujnej vegetácie z krajov večnej rovnodennosti, o ktorých dosiaľ sme mali veľmi málo pôvodného v našej spisbe. Preto plným právom môžeme nazvať jeho Zápisník tiež vzácnym a hodnotným obohatením našej pôvodnej tvorby literárnej zs oboru cestovateľského. Som presvedčený, že by bol Štefánik, keby dnes žil, Zápisníku dôkladne využil k mnohým pojednaniam nielen vedeckým ale aj umeleckým. Podnetov, postrehov, charakteristických čŕt, obrázkov a látky poskytuje veľké bohatstvo.

Preto dnes s výrazom piety uverejňujem s láskavým svolením našej milovanej babulenky, mamičky Milankovej, jeho Zápisník, aby naša verejnosť mala možnosť oboznámiť sa s jeho životným dielom a úkolom, ktorým bol poverený takmer v predvečer svetovej války v Ecuadore.

Doba, ktorá je zaznamenaná, je pomerne len malý výsek zo života Štefánikovho, ale preca platne a hodnotne prispieva k poznaniu jeho osobnosti a práce.

Ako som poznamenal, zakúpil si Štefánik Zápisník v Lisabone pred cestou do Brazílie, ktorá spadá do druhej polovice mesiaca augusta 1912. Niečo málo z uvedenej cesty si zaznamenal, a síce dni 1., 2. a 3. septembra. Sú to stručné poznámky; majú vzťah k pobytu v Dakare v Senegalsku, v západnej Afrike.

Odtiaľ pokračoval ďalej do Rio de Janeira, kde bol privítaný slávne vládnymi činiteľmi. Pretože z tej doby máme len stručné poznámky v Zápisníku, objasní nám viacej rodinná korešpondencia, lístok rodičom zaslaný 27. VIII. 1912 z Lisabonu na Košariská a švagrovi Eugenovi Hajtšovi, učiteľovi vo Spišských Vlachoch, tiež z Lisabonu pred odjazdom do Brazílie.

Mr Ma Štefánik,
Košariská, p. Berezó
Nyitra v. Hongrie.
Lisabon 27. VIII. 1912.

Drahí rodičovia, šťastlivo sme sa dostali do Lisabonu; odpoludnia ideme ďalej o týždeň budeme v Senegalsku - v Dakaru. Súčasne Vám posielam list. - Váš milujúci Vás syn Milan.

Všetkých našich bozkávam.

(Pohľadnica nesie značku a nadpis: No 87. M. T. Lisboa- Vista da Graca).

Spomenutý list v rodinnej korešpondencii nie je zachovaný, pravdepodobne bol asi zničený vo válke, keď mamička Štefánikova diela v Palánke (dnes SHS.) u syna Igora; tam často pocítila pečlivú starosť maďarskej žandamerie. Preto aj čiastočne korešpondencia Milanova bola zničená. Škoda, veľmi škoda cenných dokladov! Nebolo ovšem pomoci!

Lístok odoslaný švagrovi Eugenovi, ktorý mal jeho sestru Oľgu, nesie stopy bôľov a starostí:

Ako poznávame, Štefánik podnikal cestu do Brazílie za okolností veľmi ťažkých, najmä po stránke zdravotnej. Kľudu vnútorného mal tiež málo, preto túžil po oddychu. Dôvernejším bol k sestričke; rodičom nechcel iste pôsobiť zbytočné starosti.

Cestu cez Dakar a Atlantický oceán šťastne výprava skončila. Lístok zaslaný rodičom v deň pristania v Rio de Janeiro dňa 10. IX. 1912 sdeľoval:

(Sľúbený dopis tiež nie je zachovaný).

12. nov. 1913.

Drahá mamulka,