Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Štefan Barassó

Elementy nenávisti

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Elementy nenávisti Štefan Barasso

Publikováno s laskavým svolením autora.
Zdroj www.webpark.sk/putnik,
mail reader@szm.sk

Ťažké dubové dvere sa so škripotom otvorili a do trónnej sály vstúpilo niekoľko zahalených mužov. Mali oblečené tmavé plášte a pod nimi sa lesklo vyleštené brnenie. Sledovaní ostražitým zrakom strážcov predstúpili pred kráľa a ten, ktorý vyzeral najvznešenejšie prehovoril. "Pane, som Thyranol a posiela ma za vami náš vodca ctihodný vojvoda Plásius." povedal a spoza plášťa vytiahol skrútený zvitok papiera. "Vojvoda vám posiela túto správu a očakáva, že na ňu odpoviete ešte dnes a som si istý...." pokračoval ďalej, no kráľ ho prerušil. "Takže on očakáva odpoveď?! Viem veľmi dobre, čo mi píše a moja odpoveď je tu: Nikdy sa nevzdáme bezočivému tyranovi akým je on! Odkáž svojmu vojvodovi, že budeme bojovať do poslednej kvapky krvi. Možno prehráme, no aspoň zomrieme so cťou." zvolal kráľ a od zlosti sa roztriasol. "Zvažujte svoje slová pane. Vieme, že vaše mesto je prakticky nechránené. Chcete snáď obetovať životy všetkých vašich poddaných len preto, aby vám ostala česť? Vzdajte sa a vojvoda bude milosrdný." povedal Thyranol s pokojným hlasom a zodvihol ruku s listinou vyššie. "Plásius je zákerný klamár. Bol ním stále a ľudia ako ty mu umožnili dostať sa k moci. Opovrhujem tebou rovnako ako ním. Zmiznite mi z očí! Stráže! Vyveďte ich von a ak spravia čo len jeden podozrivý pohyb, zabite ich!" rozkázal kráľ a pozorne sledoval vojakov. Thyranol sa na kráľa ani nepozrel a povedal: "Ak svoj názor zmeníte, čakáme vonku."

Akonáhle sa stratili za dverami, kráľ klesol na trón a začal ťažko dýchať. "Čo len budeme robiť Manwe? Bez pomoci nevydržíme ani dva dni a ak sa vzdáme, tak nás pravdepodobne všetkých zotročia." vzdychol si smerom k starému, zhrbenému mužovi so sivou bradou. "Nemôžeme dokonca ani vyslať posla so žiadosťou o pomoc, pretože by to nikdy nestihol včas. Naši susedia majú plné ruky práce s vlastnými problémami. Bol by som dokonca ochotný poprosiť o pomoc tých barbarov zo severu, no ich ríša leží príliš ďaleko. Z ostatných kráľovstiev nie je ani jedno dosť silné na to, aby mohlo Plásiusa poraziť. Čo mám robiť?" pokračoval ticho s bezvýrazným hlasom. Starý muž podišiel bližšie ku kráľovi a položil mu ruku na plece. "Môj kráľ, obávam sa, že vám tentokrát nemôžem poradiť. Plásius je príliš mocný a ľstivý na to, aby sme ho mohli vodiť za nos. Pomoc od ostatných spriatelených krajov naozaj nemôžeme v týchto dňoch čakať a silne pochybujem, že by sme ju dostali aj neskôr. Plásiusa sa všetci boja a len málokto by bol ochotný dobrovoľne proti nemu bojovať. Vraví sa, že má na svojej strane nejakú temnú moc. Myslím si pane, že nemáme na výber. Urobte to, čo je najlepšie pre náš ľud." povedal Manwe a pokúsil sa pritom skryť neistotu vo svojom hlase. Kráľ sa postavil a pomalým krokom podišiel k oknu. Jeho trónna sála bola v najvyššej veži paláca. Mal z tade výhľad na celé mesto a nekonečnú oblasť za hradbami. Spomínal, ako pred rokmi nechal vystavať prakticky celé toto miesto. Teraz sa mu všetko videlo byť cudzie a temné. V diaľke videl stúpať oblaky dymu, ktoré mu už niekoľko dní pripomínali hrozbu, ktorá čaká pred bránou. Obloha bola temná a všade vládlo hrozivé ticho. Nikdy neveril, že by niekedy mohol stáť pred takýmto rozhodnutím. Nepriateľ bol bližšie ako kedykoľvek predtým a tentokrát sa mu určite podarí zvíťaziť. Zahĺbil sa do seba a hodnú chvíľu sa ani nepohol. V trónnej sále bolo úplné ticho. Napokon sa kráľ otočil ku svojim radcom a personálu a výraz jeho tváre prezrádzal všetko. "Pošlite niekoho vonku, nech prinesie Plásiusovi túto správu: kapitulujeme. Zajtra hneď po východe slnka sa otvoria všetky mestské brány a očakávame jeho príchod." prehlásil kráľ a z jeho očí začali tiecť slzy.

Akonáhle dopadli prvé lúče svetla ma múry paláca, kráľ so sprievodom vyšiel pred najväčšiu bránu. Okolo neho sa zhŕkli tí, ktorí sa neukryli a rozhodli sa stať svedkami nadchádzajúcej udalosti. Kráľ so strážou pomaly vystúpili na vysoký hradný múr a vzhliadli zaň. Stáli tam stovky vojakov a každý z nich nehybne pozeral na bránu. Medzi tmavými postavami ostro kontrastoval purpurový plášť. Bol to Plásius osobne. Na hlave sa mu lemovala oceľová koruna a v ruke zvieral dlhý meč. Vedľa neho stál niekto, kto postavou pripomínal Thyranola, no na tú vzdialenosť nebolo vidno detaily. Kráľ sa otočil ku svojmu sprievodu a rukou dal rozkaz k otvoreniu brány. Mohutné, kovom obité dvere sa začali otvárať a dovnútra začali vstupovať rady vojakov. Akonáhle mal kráľ možnosť vidieť ich tváre zblízka, od hrôzy zmeravel a zalapal po vzduchu. V tom momente pochopil, ako dokázal Plásius zostaviť takú veľkú armádu a porážať jedno mesto za druhým. Jeho vojaci boli totiž už dávno po smrti . . .

Deň sa chýlil ku koncu a mesto sa začalo strácať v temnote. Cez ľudoprázdne uličky vial studený vánok. V diaľke sa rozzvučal zvon a jeho hlboké tóny oznamovali, že slnko zapadlo. Každý, kto ho počul sa skrýval vo vlastnom dome so strachom, aby náhodou nestratil to posledné - život. Akonáhle zvon odbil naposledy, ulice sa začali ozývať dupotom ťažkých nôh. Z podzemných kobiek sa vynorili gardy nemŕtvych. Mnohý z nich boli už mnoho rokov po smrti a ich vysušené telá sa začínali rozpadávať. Kráčali však s nimi aj takí, ktorí sa pripojili k temnej armáde len počas posledných dní. Boli to väčšinou ľudia z mesta, ktorí sa nejako previnili proti novej krutovláde. Ich trest bol horší ako smrť.