Čhakung Džigme Wangdag

Miluj život

takový,

jaký je

Buddhistický průvodce

ke skutečnému štěstí

Zdroje ctnosti, které jsem nashromáždil sdílením tohoto učení, věnuji všem bytostem na zemi, aby dosáhly nejvyššího štěstí, a všem nesčetným cítícím bytostem, aby díky své vrozené moudrosti dospěly k nejvyššímu štěstí. Přeji všem bytostem, které jsou nositeli vzácného učení pravdy, aby měly dlouhý a užitečný život. Dlouhý život přeji i všem bytostem, které vnášejí do světa světlo a prospívají této zemi. Kéž se všechny nepokoje, které zemi sužují – nemoci, epidemie, boje, konflikty a utrpení –, zcela uklidní a pročistí. Kéž tato země zažije nový věk štěstí, míru a blaženosti. Modlím se za vše dobré.

© 2024 by Chakung Jigme Wangdrak

by arrangement with Shambhala Publications, Inc. 4720 Walnut Street, Boulder CO 80301, USA

Translation © Linda Bartošková, 2025

Original English title: LOVING LIFE AS IT IS

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s. r. o., 2025

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7593-786-5 (ePub)

ISBN 978-80-7593-787-2 (mobi)

OBSAH

PŘEDMLUVA

ÚVOD

PRVNÍ ČÁST

POHLED

1. NADČASOVÁ MOUDROST

2. POROZUMĚT UTRPENÍ

3. PŘESÁHNOUT OSM SVĚTSKÝCH ZÁJMŮ

4. PRAVÉ ŠTĚSTÍ

5. RADOST DÁVÁNÍ

6. OD PODMÍNĚNÉ K NEPODMÍNĚNÉ MYSLI

7. BDĚLÝ ŽIVOT JE SEN

DRUHÁ ČÁST

PRAXE

8. ÚVOD DO PRAXE TRÉNINKU MYSLI

9. KOŘENY ŠTĚSTÍ A UTRPENÍ

10. PĚSTOVÁNÍ VYTRVALOSTI

11. MEDITACE NA NE-JÁ

12. PRAXE TONGLEN

O AUTOROVI

PŘEDMLUVA

Situace, kterými v tomto pomíjivém lidském životě procházíme, jsou často mimo naši kontrolu – jsou důsledkem mnoha faktorů, často neznámých. Bez ohledu na to, kdo jsme, ať bohatí, nebo chudí, každý z nás je bez výjimky vydaný napospas velkému neznámu. Každou chvíli se může objevit něco krásného, ale i tragického. Život je sice nevyzpytatelný, ale když otevřeme svou mysl, objevíme ve svém životě mnoho požehnání, díky nimž můžeme být vděční za to, že jsme se narodili jako lidé v této části nekonečného vesmíru.

Nevyhnutelnou součástí života jsou i tragédie. Někdy není v naší moci změnit to, co se v našem životě děje, ale můžeme se rozhodnout najít v těch událostech smysl tím, že změníme úhel pohledu. To nám umožňuje všechno obrátit ve svůj prospěch; můžeme protivenství použít jako spirituální cestu k pěstování odvahy, vyrovnanosti, soucitu, a dokonce až k dosažení nirvány. Tato schopnost je možná nejlepší dar lidského bytí.

Lidé jsou přirozeně inteligentní tvorové s ohromnými zdroji moudrosti. Často čerpají poučení a nástroje z náboženských tradic nebo světského přístupu, když ve špatných časech hledají naději. Vyvinuli jsme si různé filozofie a techniky, které nám pomáhají povznést se nad životní výkyvy, uchovat si důstojnost a vnitřní rovnováhu a najít ve všech situacích smysl.

Tibetský buddhismus je obrovskou studnicí filozofie a technik, které nám pomohou přijmout vše, co nám život přinese – nemoc, ztrátu, úspěch, konflikt –, aniž bychom tonuli ve zmatku nebo se tím mučili. Místo toho se učíme využít takové události k pěstování různých ušlechtilých lidských vlastností, od odolnosti přes lásku až po vnitřní svobodu. Existuje dokonce druh tohoto posvátného učení, které se nazývá „berme všechny situace jako cestu“. Toto učení nám pomáhá vidět smysl ve všem, čím v životě procházíme, ať už je to kladné, nebo záporné. Když budeme toto důmyslné učení používat, dokážeme najít hluboký klid i v situacích, které člověkem obvykle silně otřesou.

Jsem skutečně rád, že Čhakung Džigme Wangdag rinpočhe napsal tuto úžasnou knihu. Snadno se čte, je prosycená buddhistickou moudrostí, inspirativními příběhy a osobními zážitky. Jedna z našich společných přítelkyň, která prodělávala smrtelnou nemoc, obdržela opis této knihy a později nám pověděla, jak moc jí kniha pomohla. Vůbec nepochybuji, že tato kniha změní život lidem, kteří budou mít to štěstí a dostanou ji do rukou. Je to dokonalá kniha pro každého, ať pochází z jakéhokoli prostředí, protože zachycuje nadčasovou moudrost velmi přístupným jazykem. Je to zrovna ten druh knihy, jaký potřebujeme v dnešních neklidných časech, které ovlivňují každou společnost.

Chci také říct několik slov o Čhakung Džigme Wangdagovi rinpočhem. Znám ho už mnoho let a je pro mě zosobněním ušlechtilých zásad buddhismu. Vyrostl v Tibetu a studoval u mnoha velkých mistrů, jako byl Čhödže Dampa Jišin Norbu Džigme Phüncchog. Je učedníkem čtvrté generace proslulého mistra dzogčhenu Dudžom Lingpy a rozpoznanou reinkarnací Rigdzin Longsel Ňingpa, což jsou dva z nejváženějších duchovních mistrů školy Ňingma v tibetském buddhismu. Mnoho následovníků Dudžom Lingpy je také známými mistry, jako například Třetí Dodubčhen.

Doufám, že mnoho lidí bude mít to štěstí a seznámí se s touto vzácnou knihou. Najdou v ní nadčasovou buddhistickou moudrost, kterou mohou uplatnit v běžném životě a zlepšit si kvalitu žití prostě tím, že změní svůj základní pohled na realitu. Cítím také, že slova moudrosti v této knize jsou mocným duchovním lékem, který nám může vnést do srdce a mysli dobrý pocit. Dovolte, abych využil této příležitosti a vyjádřil vděčnost Čhakung Džigme Wangdagovi rinpočhemu za jeho učení a pozitivní vliv na tento svět.

– Anam Thubtän

ÚVOD

Žijeme v nevídaných časech, ve světě sužovaném mnoha potížemi a překážkami. Lidstvo tápe ve zmatku a mysl cítících bytostí je zaplavena emočními jedy a zmatením. V těchto těžkých časech potřebujeme víc než kdy jindy způsob, jak přečkat krizi, jak zvládnout složité nároky současnosti. Kolem sebe čelíme hrůzám války, hladu, klimatické změny, epidemií, násilí a konfliktů. V nitru se lidstvo potýká se sílícími krizemi duševního zdraví, závislostmi a psychologickým zoufalstvím. Pokud někdy lidé potřebovali záchranný člun, pak je to právě teď. Buddhistické učení v této knize o tom, jak brát štěstí a utrpení jako duchovní cestu, takové metody poskytuje. Většina lidí se dívá na utrpení jako na něco, před čím je třeba utíkat, a na štěstí pohlížejí jako na nedosažitelný cíl, ale toto myšlení je chybné. Neuvědomujeme si, že utrpení má i své kladné stránky, a tím, že se mu vyhýbáme, se odsuzujeme k životu plnému zklamání. V lidském světě nemůžeme utrpení uniknout, aspoň ne snahou o ovlivnění vnějších okolností. Potřebujeme se podívat na utrpení novou optikou, abychom ho viděli způsobem, který nám umožní objevit moc, energii a duchovní růst v tom, čemu se pokoušíme vyhnout. Můžeme se naučit chápat utrpení jako zdroj našeho nejvyššího dobra.

Podobné to je s naším postojem ke štěstí, často lhostejným – vůči štěstí jsme otupěli, a i když prožíváme mnoho chvil, ve kterých není utrpení a je blaho, neradujeme se a neoceňujeme je jako chvíle štěstí. Dostáváme mnoho chvil se svou rodinou, přáteli a přírodními krásami, ale bereme je jako samozřejmost; vůbec si ty okamžiky nevychutnáváme. Učení v této knize nám umožní podívat se novým pohledem na naše každodenní prožitky štěstí a utrpení. Místo toho, abychom se nechali svou myslí vláčet, objevíme způsob, jak ji vést.

Všechny nemoci, všechny choroby, které postihují lidstvo, mají jeden společný jmenovatel: podmíněnou mysl. Naše nepodmíněné mysli jsou hluboce vzájemně propojené se všemi jevy, a způsob, jakým se vypořádáváme s projevy mysli, určuje výsledek a charakteristiku našich prožitků. Svět sice zažil velký pokrok ve vědě, technologii a medicíně, ale náš život je stále vydán všanc prožitkům přicházejícím zvnějšku a podmínkám, které jsou většinou mimo naši kontrolu. Potřebujeme vhodnou metodu, která nám dá moc znovu se chopit vlády nad svými prožitky a naučit se, jak brát štěstí i utrpení jako svou duchovní cestu.

Za tu spoustu let, co žiji na Západě a učím zde buddhismus, jsem viděl mnoho studentů ze Západu, kteří nesmírně trpěli duševní a emoční bolestí. Ta bolest může být drtivá; zabarví každý prožitek, i když je okolí nápomocné a lidé vlídní. Kořenem takových emočních bouří je ulpívání naší mysli. Když použijeme pokyny prastaré moudrosti – pokyny, které prospívaly bezpočtu buddhistických žáků tisíce let a osvobozovaly je – a budeme brát štěstí a utrpení jako cestu, můžeme se naučit, jak se na své prožitky dívat jinak a vnímat je jako příležitost k růstu, posilování ducha a dokonce vděčnosti. Tyto láskyplné pokyny jsem obdržel přímo z úst probuzených mistrů, kteří mě učili – svých lamů. Jejich upřímné rady mi v životě poskytly útěchu a nekonečnou sílu, když jsem čelil útrapám, pomohly mi vyrovnat se se všemi potížemi, které mi přišly do cesty, a umožnily mi se z těch zkušeností poučit. Věřím, že každý, kdo použije učení v této knize, sám zakusí, jaké kouzlo a ohromný prospěch vnášejí tyto pokyny člověku do osobního života a každodenních prožitků.

Tato kniha vznikla šťastnou náhodou díky souhře příznivých okolností. Za prvé, často učím své studenty umění brát štěstí a utrpení jako cestu, a dostalo se mi velmi kladných ohlasů od těch, kdo tyto pokyny použili a překonali ohromné překážky. Za druhé, jeden z mých blízkých duchovních bratrů, Anam Thubtän rinpočhe, mě k jejímu sepsání vybídl, když rozpoznal, jak potřebné je toto učení v dnešním světě a zejména na Západě.

A nakonec to vše umožnila podpora mnoha lidí, včetně překladatele a redakčního a výrobního týmu, bez nichž byste tuto knihu dnes v rukou neměli.

– Čhakung Džigme Wangdag

27. září 2022

PRVNÍ ČÁST

POHLED

1

NADČASOVÁ MOUDROST

Obecně platí, že utrpení je nevyhnutelnou součástí lidského života. Existují však praktické metody a radikální praktiky, které nám umožňují osvobodit se od utrpení tím, že ho přijmeme. Má to svůj účel. Když utrpení odvážně a vědomě přijmeme, uvidíme jeho kořeny a začneme pracovat s ním – nikoli proti němu. To nám umožní, abychom se od něj nakonec osvobodili. Když budeme přistupovat k utrpení tímto způsobem, můžeme také začít plně vychutnávat štěstí, když ho v životě potkáme. Není žádné překvapení, že když přijmeme štěstí a budeme za něj naplno vděční, život se může zlepšovat a obohacovat, takže štěstí se stane stejně nedílnou a prožívanou součástí života jako bolest a smutek. Čím častěji se zastavíme kvůli lásce, něžnosti, radosti, ocenění a vděčnosti, tím rychleji dokážeme svůj svět obrátit k lepšímu.

Na stránkách této knihy si vysvětlíme rozdíl mezi dočasnými, podmíněnými prožitky štěstí a utrpení – které se neustále objevují a mizí – a skutečným nepodmíněným štěstím. Rozvine se před námi bohatší a hlubší pohled na to, co je skutečné štěstí, a pronikavěji budeme chápat, jakými nesčetnými způsoby přispíváme k utrpení, které je nedílnou součástí života. Uvidíme, že buddhistické učení hlásá, že konečného osvobození od nevyhnutelných problémů z nepříjemných životních zvratů lze dosáhnout stavem osvícení.

Už od Buddhových časů byli žáci povzbuzováni, aby velmi pečlivě naslouchali buddhistickému učení, kterého se jim dostává. Nejde jen o úctu k učiteli; je dobré být pozorný a uchovat si učení v srdci. Jinak můžete učení prostě vypustit z hlavy – jednou cestou vejde a jinou hned odejde. Když budete bedlivě poslouchat, naučená moudrost pronikne do celé vaší bytosti a může vás tak vést dlouhodobě. Než Buddha předával učení, říkával: „Poslouchejte dobře a slova, která uslyšíte, podržte v mysli, a potom vás všemu naučím.“ Buddha tímto způsobem žáky upozorňoval na to, že užitek z učení závisí na tom, jak pečlivě a pozorně poslouchají. Takže bude dobré, když při četbě této knihy budete duchem přítomní a skutečně budete „naslouchat“, a ta slova v mysli podržíte, aby vám mohla být k užitku dlouhodobě a hlouběji.

Učení, které zde předkládám, zahrnuje mnoho úrovní moudrosti a patří do sjednocující nauky chápání štěstí a utrpení jako cesty, čemuž se v tibetštině říká kjidug lamkhjer. Užitečné zásady a cvičení mysli, které najdete na těchto stránkách, byly pečlivě po generace předávané z mistra na žáka, proto je to dědictví posvátného původu. Jsou prodchnuté nadčasovou moudrostí tibetského buddhismu. Překonávají kulturní a náboženské hranice, takže mohou prospět lidem bez ohledu na jejich způsob života, víru či kulturu. Díky těmto vzácným radám můžeme rozpoznat, že každý prožitek, každý okamžik štěstí a potěšení, každý nápor bolesti a utrpení představují příležitost a možnou cestu ke svobodě. V této knize vám nabídnu pokyny, jak toto učení používat ve vaší duchovní praxi a denním životě.

Nejdřív všechno vysvětlím způsobem, který pochopí každý, aniž bych používal příliš mnoho buddhistického žargonu. Jak budeme zkoumat tuto nauku hlouběji, budu probírat, jak můžete mé pokyny použít a prohloubit jejich pochopení v souladu s moudrostí tradic mahájány a vadžrajány. Pomocí rozjímání podle pokynů v této knize se můžete začít zbavovat navyklého odporu vůči utrpení a lpění na štěstí, a dosáhnout tak stále vyšších úrovní porozumění a prožitku.

Nemusíte být buddhista, abyste tyto praktiky chápali, rozuměli jim a viděli, jak vám v životě přinášejí ovoce. Mají význam pro lidi různého povolání bez ohledu na původ. Bez tohoto učení bychom mohli denně ztrácet vzácné příležitosti prožívat skutečnou radost a lehkost v srdci. Když se budeme soustředit na to, abychom žili vědoměji a ovlivňovali běh a kvalitu svého života – když se budeme učit, jak pracovat s nepříjemnými zvraty osudu –, můžeme si tím navodit klid a vyrovnanost, což může prospívat i lidem kolem nás. Máme dar nekonečných možností.

Tyto pokyny jsou zásadní, protože nám mohou pomoci účinně se vyrovnat s těžkostmi v životě. Lidstvo se dnes potácí nad propastí. Globální situace jen zrcadlí vnitřní prožitky jednotlivců. Jako bychom viseli na kyvadle, které se neustále houpe mezi potěšením a bolestí, mírem a bitvou. Toto rozhoupané kyvadlo se nikdy nezastaví ve střední poloze. Uvízli jsme na něm, takže možná ztrácíme spojení s podstatou toho, co ho udržuje v pohybu, a špatně ji chápeme. Mohli bychom nadále bloudit ve svých myšlenkách, vyváděni z míry emocemi a neteční vůči důsledkům našeho zmatení. Naše dny by se mohly hnát kolem nás beze smyslu, protože si neuvědomujeme, jak je lidský život vzácný. Mohli bychom se dokonce ptát, jaký má smysl se narodit. Nebo se můžeme probudit. Skutečné dobrodiní těchto pokynů je, že mohou dát životu hlubší význam a pomoci vnést do naší existence skutečný smysl. Zvlášť v dnešních bouřlivých časech toto učení přináší vítané návody, jak si začít uvědomovat to, co je v našem světě stále opravdové a dobré.

CO ZNAMENÁ „BRÁT ŠTĚSTÍ

A UTRPENÍ JAKO CESTU“?

O tom, co znamená „štěstí“ a „utrpení“, si něco povíme později, ale teď pojďme prozkoumat, co znamená „brát je jako cestu“. Jak se u vás bude rozvíjet chápání a rozeznávání radostí a trápení, tato cesta se před vámi otevře a nakonec už nebudete upadat do extrémů ulpívání nebo odmítání, ať vás potká cokoli. Místo toho využívejte tyto prožitky jako pohon pro svou duchovní praxi a nechte je, ať vaši praxi prohlubují a vylepšují vám stav mysli. Začnete si uvědomovat, že když prožíváte extrémy štěstí a utrpení, to hlavní, s čím pracujete, je vaše podmíněná mysl a její způsob prožívání životních událostí. Tato podmíněná mysl je aspektem naší mysli, který si utváří názory a soudy o všem, co prožíváme, a o všech, koho potkáváme. Trénovat svou naučenou mysl, aby toho nechala, uvolnila se a setrvala v klidu, je radikální postup. Zjistíte, že i když se plně věnujete všem svým myšlenkám a emocím a snažíte se zůstat vyrovnaní, ze všech životních situací se mohou stát příležitosti pro duchovní růst. Dalo by se říct, že vyrovnanost je středem – bodem klidu – pro rozhoupané kyvadlo radosti a smutku. Nemůžeme pokaždé změnit okolní svět, ale můžeme změnit svůj postoj a začít si uvědomovat, jak vnímáme a chápeme prostředí, ve kterém se nacházíme.

„Brát všechny okolnosti jako cestu“ znamená zavázat se k tomu, abychom si uvědomovali vlny a proud myšlenek, pocitů a přesvědčení v naší mysli. Neznamená to měnit samotný objekt nebo událost či měnit životní podmínky. Nebudeme schopni najednou změnit utrpení v jeho opak. Nemůžeme se zbavit všeho utrpení tím, že otupíme bolest nebo se umrtvíme. Když prozkoumáme, jak vůbec k utrpení došlo, budeme moci někdy určit jisté svoje zvyky a sklony, které soustavně vedou k nepříznivým nebo škodlivým výsledkům. Žít s následky těchto navyklých vzorců – často naučených v rodině nebo kulturní dynamice – je to, co buddhisté označují jako jejich zrání. V buddhistickém jazyce je to vyjádřeno jako uzrávání karmy neboli výsledek spolupůsobení škodlivých karmických příčin a faktorů. Ať už to nazveme jakkoli, žijeme s dopady těchto vzorců na náš život a musíme se jimi zabývat. Podobně nemůžeme jen tak požadovat štěstí. Naopak, když nastanou pozitivní okolnosti jako výsledek toho, že se sejdou určité blahodárné příčiny a faktory, uzrají v pozitivní podmínky a prožitek – pozitivní karmu. Klíčem je stále si uvědomovat ustavičný proud prožitků a věnovat pozornost sklonu k nálepkování, udržování nebo odmítání toho, co se děje; nenechte se těmito sklony ovládat. Zůstávejte ve stavu vyrovnanosti a buďte zaujatí prožíváním, nikoli však zmítaní jeho výkyvy, v souladu s radikálním názorem, že k duchovnímu růstu může sloužit každá životní okolnost. Pracujte se svým pohledem a uvědomujte si, jak naše mysl všechno vnímá a prožívá.

Naše prožitky jsou v podstatě definovány tím, nač se zaměřujeme a jak se k tomu duševně stavíme. Je mnoho případů, kdy se dá stejná situace vnímat různě. Samozřejmě že různí lidé mohou věci vidět odlišně. Ale nejdůležitější je pochopit, že optika, kterou se díváte, určuje způsob vašeho vnímání. Často v sobě nosíme znaky bohatého života, s mnoha hlubokými prožitky. Ale právě způsob, jakým se na věci díváte, je důvodem toho, jestli na ně reagujete odmítavě, nebo ten prožitek přijmete.

Jaký je v tom přesně rozdíl? Když hovoříme o štěstí a utrpení a že je bereme jako cestu, máme na mysli rozpoznávání: rozpoznáváme stav naší přednastavené mysli a pak s ním pracujeme. Jak často nepochopíme, že něco je štěstí? Možná nám unikají prosté radosti. I když si dovolíme vychutnat si životní potěšení, dokážeme z toho prožitku skutečně získat co nejvíc a uvědomovat si ho? Dokážeme být šťastní a ten prožitek si uvědomovat, a tím působit, že naše radost poroste? A podobně: jak často si libujeme v nespokojenosti, vázneme v pokřiveném a ublíženém myšlení, a nevidíme před sebou žádné světlo na konci tunelu? V takových chvílích dokonce i práce nebo běžné činnosti snadno vyvolávají další utrpení.

Takže když říkáme „brát štěstí a utrpení jako cestu“, neznamená to měnit životní podmínky. Nemůžeme obratem ruky ukončit utrpení nebo vyrobit trvalé štěstí; tyto okolnosti se stále objevují. Když slyšíme slovo štěstí, chápeme to jako něco žádoucího. Když vidíme knihu o štěstí, je pravděpodobné, že po ní sáhneme a přečteme ji co nejrychleji, aby nám pomohla zjistit, jak štěstí najít. S utrpením zacházíme jako s něčím, co nechceme; je to špatné nebo tabu, a chceme se od toho vzdálit a odstrčit to pryč. Jenže od svého utrpení jsme neoddělitelní – zbavit se ho nemůžeme. Můžeme však změnit však to, jak štěstí a utrpení prožíváme.

Pro tuto cestu je klíčová schopnost rozpoznávání: rozpoznat štěstí, rozpoznat utrpení, a nechat svou mysl spočívat někde mezi nimi, v nepodmíněném, okolnostmi neutvářeném stavu. Pokyny v této knize vám odhalí, jak rozpoznávat pravé štěstí a utrpení a jak je používat jako cestu k probuzení z našich bolestných navyklých vzorců.

2

POROZUMĚT UTRPENÍ

Utrpení je s námi stále. Obyčejná práce a každodenní činnosti v nás mohou vyvolávat neustálou nespokojenost, stres a bolest. V porovnání s tím krátké záblesky štěstí, které prožíváme, působí chabě. Náš stav mysli významně ovlivňuje nejen to, jak reagujeme na šťastné a nepříjemné prožitky, ale dokonce i to, jak vnímáme slova. Když slyšíme slovo štěstí, vyvolá to v nás očekávání něčeho žádoucího. Způsob, jakým toto slovo slyšíme a co si s ním spojujeme, má vliv na naše pohnutky a chování. Podobně slovo utrpení je tak nepříjemné, že mnozí z nás se mu snaží vyhýbat. Zacházíme s ním jako s něčím, co nechceme – jako s něčím špatným nebo tabu, něčím, co se má odmítat –, ironií však je, že před ním zřejmě není úniku. Život je plný šťastných i nepříjemných událostí. Faktem je, že utrpení je neoddělitelnou součástí naší existence. Nemůžeme se ho zbavit.

Nevědomky si často přivoláváme příjemné nebo bolestné prožitky tím, jak si vykládáme události našeho běžného života. Můžete se rozzlobit kvůli výrazu v obličeji nebo gestu cizího člověka, který prochází kolem. I když je to jen krátký moment, vy se jím dále zabýváte. Naše mysl dělá z komára velblouda. Ty příhody pominou, jenže my jsme jimi nadále posedlí, což působí bolest v naší mysli a udržuje pocit rozčilení. To, na co se naše mysl zaměřuje, má obvykle tendenci narůstat. Podobný je případ, když s vámi někdo naváže oční kontakt a usměje se, a vy si možná pomyslíte, že ho přitahujete. Čím víc o tom přemýšlíte, tím můžete být přesvědčenější, že s vámi dotyčný flirtuje. Tím, že si tu chvilku v duchu přehráváte a třeba o ní i sníte, váš prožitek štěstí z úsměvu toho člověka, i když je to maličkost, ve vás vyvolá téměř euforii, protože vaše mysl mu přikládá velkou důležitost.

Pravda o tom, co je skutečné štěstí, se nachází někde mezi těmito extrémy. Mimo rozhoupané kyvadlo utrpení a povrchního štěstí se nachází vrozené skutečné štěstí. Základem cesty k němu je vyčistit tento zmatek – naučit se, jak si udržet pozornou mysl, která však není zachycena v nevyhnutelných výkyvech radosti a smutku.

RŮZNÉ DRUHY UTRPENÍ

Tradiční buddhistická nauka o utrpení popisuje mnoho druhů, ale soustředí je do třech typů:

První je utrpení z utrpení. Konkrétně bolest ze zrození, stáří, nemoci a smrti, jak je popsal Buddha. Hlavní myšlenkou je, že i když je život krásný, je plný potíží už jen ze samotné povahy žití. Stáří je dar, ale nese s sebou zase vlastní obtíže. Představte si, že se potýkáte nejen s nesnázemi starého věku, ale navíc můžete vážně onemocnět, jste méně pohybliví nebo vám dojdou peníze. Utrpení z utrpení je možno ilustrovat na příkladu, že máte zranění na těle – to je samo o sobě bolestivé – a pak si zranění začnete navíc škrábat. Podobné je, když někdo kvůli něčemu citově nebo duševně trpí a snaží se tomu vyhnout nebo myslí na něco ještě horšího, což ho rozruší ještě víc, a to je další příklad utrpení z utrpení – k původnímu smutku nebo duševní poruše ještě přibude další utrpení, které vše znásobuje. I lidé, ke kterým nejvíc vzhlížíme a vnímáme je jako šťastlivce, kteří vypadají, že žijí svobodně a lehce, nebo se zdá, že mají všechno, nejspíš trpí stejným způsobem jako my ostatní. Přes šťastnou vnější situaci jejich mysl možná trpí. Třeba prožívají velký stres, ale to my nepostřehneme. I oni lpí na svobodě a radosti a jsou ve stresu z toho, že podléhají stejným proměnlivým okolnostem jako ostatní.

Druhé je utrpení ze změny. I ty nejvzácnější a dojemně blažené chvíle brzy vyprchají. Nedokážeme si v životě udržet potěšení nebo vytvořit trvale pozitivní podmínky. Změna je nevyhnutelná a tyto chvíle se rozplynou, zhroutí se nebo zeslábnou, vrátí nás do prožívání obyčejnosti. Ani bohatí a mocní nemohou svoje radosti nebo vliv proměnit v něco trvalého. Křečovité držení se toho letmého prožitku, snaha ho prodloužit místo přijetí jeho pomíjivosti, může způsobit hlubokou bolest. Když se honíme za blaženými chvilkami a hledáme krásná místa pro relaxaci, můžeme se na chvilku ošálit, že jsme našli nebe na zemi. Jenže v těle, které na této zemi máme, je jen jediný způsob, jak se osvobodit od smutku ze ztráty, pomíjivosti krásy a lítosti nad zašlou slávou, a tím je dosáhnout osvícení.

Třetí je všeprostupující utrpení. Je obvyklé, že prožíváme proud úzkosti a nejistoty, který si ani neuvědomujeme. Dokonce i během radostných chvil někde v koutku mysli víme, že to nevydrží, a kalí nám to radost. Když si budeme nenápadný proud tohoto typu utrpení víc uvědomovat, může to dost pomoci. Toho, že samotná naše existence je nehmotná, bez trvalého základu, na němž by stála, si je buddhistický pohled na svět velmi dobře vědom. Buddhismus nás učí, že při zkoumání nehmotné povahy života můžeme nakonec dojít k zábleskům moudrosti.

Mezi mnoha jemnými a různými formami trápení se nachází i neschopnost rozpoznat štěstí, když se utápíme v zoufalství. Bez ohledu na to, jak skleslý člověk může být, bez ohledu na to, jak obtížný má život, každý do nějaké míry prožívá v životě štěstí. Ty jasnější chvíle mohou být sice vzácné a člověku snadno uniknou, ale když se rozhlédneme nebo se zastavíme nebo se otevřeme neustálému střídání štěstí a smutku, může tu temnotu naplnit světlo. Klíčem je naučit se, jak si uvědomovat drobné radosti, bez ohledu na to, že právě prožíváme bolest nebo smutek. Kvůli navyklým reakcím na utrpení se může utrpení ještě zhoršit, takže nás tiskne k zemi, naše mysl se svírá a odsuzuje nás ke smutku, takže se přirozeně zužuje i naše vnímání. Začne se nám zdát, že není cesty ven, že neprožíváme nic než beznaděj a zkázu. Když jsme uvěznění v tomto omezeném pohledu, je pro nás obtížné rozpoznat chvilky štěstí, když jsou prchavé. Když se to ale podaří, nakonec možná začneme nešťastné prožitky vítat, protože ty způsobují, že si ostřeji, pronikavěji uvědomujeme štěstí. Smutek nás v podstatě může učit štěstí! Podívejte se na to takto: když jsme zdraví, nic nás nebolí a všechno nám jde dobře, často si neuvědomujeme, že jsme šťastní. Bereme svoji situaci jako samozřejmost. Kolik štěstí kolem nás projde bez povšimnutí? Když si štěstí neuvědomujeme, zůstáváme ve stavu nevědomosti a necháváme bezpočet drahocenných radostných chvil projít bez povšimnutí. Tato neschopnost rozeznat štěstí je jednou z hlavních příčin nebo okolností, z nichž vzniká utrpení a nespokojenost.

Vnější a vnitřní zdroje utrpení

Sice existují tři základní podoby utrpení, jak jsme zmínili výše, ale výkyvy každodenního života zdánlivě plodí mnoho forem neštěstí a trápení. Každá drobná příhoda může vypadat jako další bolest a utrpení. Tato iluze nás může vést k názoru, že například nemoc je něco jiného než ztráta, strach nebo deprese. K těmto situacím dochází a každá může být zahrnuta do některé ze tří forem utrpení, ale bezprostřední prožívání vás může vést k tomu, že je budete vyčleňovat do bezpočtu dalších forem utrpení, a tudíž nebudete skutečně chápat, odkud se berou. Utrpení může například nastat, když lidé prožívají chudobu, neshody, zlomené srdce nebo rozchod s milovanou osobou. Naše mysl se ocitne v zajetí těchto událostí a my máme sklon si je pořád dokola v duchu omílat. Upínáme se na ně a zůstáváme v tom prožitku pevně jako loď na kotvě. Ptáme se, proč musíme trpět a kdy se naše situace zlepší. Jenže když na utrpení ulpíváme, bude stále silnější. U každé negativní situace platí, že když si ji budete v duchu neustále přehrávat, jenom se tím posílí vaše rozrušené reakce. Když si utrpení stále neseme v mysli, zveličuje ho to, ale když použijeme meditační trénink, mohli bychom to prožité utrpení nechat prostě na pokoji, místo abychom způsobili, že jím nasákne celé naše duševní rozpoložení.

JEHLA STRÝČKA KREJČÍHO

Jedno z mnoha dětí mu chtělo pomoci a řeklo: „Ale strýčku krejčí, já vím, kde je tvoje jehla. Viděl jsem, jak si ji strkáš do koutku úst.“ Strýček krejčí dítěti uvěřil a pomyslel si, že musel jehlu spolknout. Najednou ho začalo celé tělo krutě bolet a cítil, že má jehlu v žaludku. Neovladatelně se roztřásl a muselo ho držet několik lidí, dva nebo tři na to nestačili. Měl křeče, po obličeji mu stékaly krůpěje potu a z očí se hrnuly slzy. Jak se tak prudce zmítal nesnesitelnou bolestí, křičel: „Ach ne, spolkl jsem jehlu!“

Tento příběh ukazuje, jakou moc má naše mysl a přesvědčení. A tak v tibetské kultuře vždy říkáme: „Je to jako jehla strýčka krejčího.“

PROŽITEK UTRPENÍ

PRAXE ROZPOZNÁVÁNÍ

Dynamické zobrazování

Získání stability