Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Karel Černý

Zákulisní vlivy

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

NĚKTERÉ ZÁKULISNÍ VLIVY V ČESKÉ REPUBLICE OD REVOLUCE 1989

KAREL ČERNÝ

KC.ZAKULISI@POST.CZ

Listopad 2000

SHRNUTÍ STUDIE

Studie stručně popisuje zákulisní jevy v politickém a společenském životě České republiky po roce 1989 (Část 1), odhaluje společného jmenovatele zákulisních praktik (Část 2), předkládá souvislosti mezi historií a dnešními zákulisními taktikami (Část 3) a popisuje přímé důsledky zákulisní činnosti v ČR (Část 4).

Studie přináší důkazy o organizovaném systému, který plní své zákulisní poslání s cílem zlikvidovat demokracii v naší zemi.

Předkládaný studijní materiál se vztahuje hlavně k České republice, nicméně důležité závěry, které ze studie vyplývají, se týkají i ostatních států v Evropě.

Studie je určena pro politické činitele v řídících funkcích, aby se seznámili se současnými strategiemi, taktikami a praktikami těch, kteří dnes usilují o likvidaci svobodného demokratického vývoje, a aby se dovedli proti jejich postupům, způsobům a metodám bránit.

MOTTO:

"Co už kdysi bylo je to, co má ještě být.

A co se nyní děje je to, co se bude dít znovu, aniž je to co nového pod sluncem.

To co už bylo, se děje i nyní a co ještě bude, už kdysi bylo."

BIBLE, kniha Kazatel

"Kdo si nejsou vědomi věcí minulých, jsou odsouzeni prožít je znovu..."

G.Santayana

ÚVOD DO STUDIE

Může se zdát, že předložená studie není dnes aktuální a že obsahuje samoúčelný výklad událostí, který nemá dnešní době co říci. Avšak právě opak je velikou pravdou. Fakta, která jsou ve spisu uvedena, mluví k dnešku živě a velmi naléhavě. Týká se to například i tak závažného tématu, jako je postavení českého státu v rámci evropských struktur.

Spis vznikl na základě dlouhodobého studia různých souvislostí a více jak desetiletého podrobného sledování vývoje společenského a politického života v naší zemi.

Materiál poskytuje mnohé náhledy k současnému politickému a společenskému dění zvláště v České republice. Na základě zkušeností, které historie zaznamenala, popisuje studijní materiál taktiky likvidace demokracie a zveřejňuje strategie, které jsou v zákulisí dnešního českého státu. Pod vlivem politických souvislostí v České republice je reálné dojít k závěru, že tyto nebezpečné taktiky a strategie jsou zastřeny propagandou a jsou určeny k likvidaci svobodného vývoje v naší zemi, její ideologické nezávislosti a národní identity.

V porovnání současných událostí s historií docházíme totiž k závěru, že od pádu železné opony se v České republice odehrává urputný, avšak skrytý zákulisní boj mezi římskokatolickou organizací v pozadí s Vatikánem na jedné straně a mezi nastupující mladou demokracií českého státu na straně druhé. Došli jsme také k závěru, že činnost římskokatolické církve zahalené do propagandy je tak skrývaná, že těm, kteří mají na zřeteli skutečně spravedlivý a opravdově demokratický vývoj našeho státu, je nemožné římskokatolické praktiky prohlédnout. Bez propojení dnešních zákulisních jevů s historickými skutečnostmi stručně popsanými v tomto spise není nikomu možné se v dnešním vývoji České republiky a Evropy jakkoli plně orientovat.

Výjimečnost této studie lze spatřovat v tom, že nachází souvislosti dnešních společenských jevů s historií. Aby byly naše závěry ještě zřetelnější, jsou ve studii použity autentické podklady exjezuitských kněží a vysoce vážených a uznávaných římskokatolických i protestantských historiků a spisovatelů.

Za všechny autory, které nemohli být z prostorových důvodů uvedeny, ač by si to nesmírně zasloužili, jmenujme alespoň následující:

Jaroslav Kadlec, profesor církevních dějin na římskokatolické teologické fakultě UK v Praze a věrný stoupenec vatikánské linie, vydal svou publikaci původně v Římě v roce 1987. Kniha dosud slouží jako učebnice na uvedené fakultě.

Leo H. Lehmann dosáhl vysokého vzdělání a vyjímečných zkušeností, které ho kvalifikovaly jako skutečného znalce historie, tendencí a politických vztahů římskokatolické církve. V roce 1918 vstoupil na Universite de Propaganda Fide v Římě a v roce 1921 byl vysvěcen. Jako kněz pracoval v Evropě a v jižní Africe a působil několik roků jako přímý poradce v právních otázkách při Vatikánu. Později se dostal do Spojených států amerických.

Josef Pekař (1870-1937), studoval na Univerzitě Karlově v Praze, v Erlangen a v Berlíně. Je to jeden z největších českých historiků moderní doby, univerzitní profesor, autor středoškolských učebnic dějepisu a mnoha odborných spisů, byl osobně orientován římskokatolicky, ale snažil se o objektivitu.

René Fülöp-Miller zpracoval svou faktografickou historickou monografii Moc a tajemství jezuitů objektivně na základě podkladů spolupracovníků jak protestantských, tak i římskokatolických, včetně jezuitů.

Dušan Hamšík (1930-1985), autor několika významných publikací spadajících do tzv. literatury faktu. V nich objasňuje na základě využití nových dokumentů, uvolněných britskou tajnou službou, pozadí totalitního hitlerovského Německa za 2. světové války a jeho souvislosti. Ukazuje četné bolavé otázky současného světa, které nezanikly s Hitlerovým koncem a v nichž se tají trvalé nebezpečí lidského poklesnutí a selhání.

James Aitken Wylie (1808-1890), reverend Skotské církve, doktor historických věd, studoval na Marischal College a na St. Andrews College aberdeenské univerzity. Od roku 1860 vedl přednášky o papežství na Protestantském institutu, byl mluvčím protestantismu. Obě tyto funkce zastával až do smrti. Jeho největšími díly jsou např. Papežství, Dějiny Protestantismu, Jezuité, Historie Skotského národa, Svítání ve Španělsku aj.

Malachi Martin, význačný teolog a odborník na římskokatolickou církev, bývalý jezuita a profesor na Vatikánském papežském biblickém institutu, je autorem amerických bestsellerů Vatican, Poslední konkláve, Ďáblův rukojmí, Jezuité a Klíče této krve. Teologii studoval v belgické Louvain, kde získal doktoráty ze semitských jazyků, archeologie a orientální historie. Poté studoval v Oxfordu a na Hebrejské univerzitě v Jeruzalému. Od roku 1958 do roku 1964 sloužil v Římě, kde byl blízkým pomocníkem proslulého jezuitského kardinála Augustina Bea a papeže Jana XXIII. Potom žil v New Yorku. Všechny jeho knihy jsou obsáhlými studiemi faktů ze zákulisí římskokatolické církve a papežství, pouze jeho poslední kniha z roku 1998 - Dům vystavený větru - vypráví románovou formou o mocenských střetech uvnitř této církve usilující o zřízení první celosvětové vlády "nového světového řádu". Zemřel na počátku roku 1999.

Jean-Henri Merle d´Aubigné (1794 - 1872), švýcarský protestantský kazatel pocházející z Francie, profesor historie, studoval teologii v Ženevě a v roce 1817 byl vysvěcen. Poté studoval v Německu, působil v Berlíně a jako kazatel v Hamburku. Později byl dvorním kazatelem v Bruselu. Po návratu do Ženevy se stal profesorem a rektorem na teologické škole Evangelické společnosti v Ženevě. Jeho hlavní dílo se skládá ze dvou částí: z pětisvazkové Historie reformace 16. století a osmisvazkové Historie reformace v Evropě v Kalvínově době.

Jules Michelet (1798-1874), francouzský historik, profesor historie a morálky na College de France. Proslavil se zvláště celoživotním dílem Historie Francie a Velká francouzská revoluce. V roce 1842 se rozešel s římskokatolickou církví a zastával mesiánskou víru v demokratický vývoj. Svůj záporný postoj vůči církvi pak obhajoval řadou přednášek na stejné univerzitě. Tím se dostal do konfliktu s jezuity, kteří ho v lednu 1848 suspendovali a zakázali mu na univerzitě působit.

Peter de Rosa, exjezuitský italský kněz, absolvent Gregoriánské univerzity v Římě. Byl šest let profesorem metafyziky a etiky na Westminsterském semináři a šest let děkanem teologie na koleji Corpus Christi v Londýně. Kněžský stav opustil v roce 1970 a v současné době žije v Irsku se svojí manželkou a dvěma syny. Jeho nejznámějším dílem se stala kniha: Temné papežství, která si vydobyla kladné uznání i u mnohých světových deníků a římskokatolických funkcionářů a jezuitů. Jezuita Caraman o ní např. napsal, že "je to kniha, kterou nikdo, kdo se zajímá o světové dění, nemůže ignorovat."

Tomáš V. Bílek, římskokatolický profesor a ředitel c. k. Akademického gymnázia v Praze ve druhé polovině 19. století. Jeho známá kniha Dějiny řádu Tovaryšstva Ježíšova a působení jeho vůbec a v zemích království Českého zvláště vyšla v Praze roku 1896. Kromě této podrobné historické studie napsal a vydal také knihy Reformace katolická neboli Obnovení náboženství katolického v království Českém po bitvě bělohorské a Statky a jmění kolejí jezuitských, klášterů, kostelů, bratrstev a jiných ústavů v zemích království Českého od císaře Josefa II. zrušených.

Alighiero Tondi, jezuitský kněz italského původu, člen jezuitského řádu od roku 1936, absolvent papežské Gregoriánské univerzity, v letech 1945 až 1952 přednášející profesor římskokatolického práva a teologie na Gregoriánské univerzitě, od roku 1949 tajný úředník Vatikánu v politických záležitostech pro Východní blok. Od roku 1952 pronásledován jezuitským řádem a Katolickou akcí za svůj útěk z řádu a univerzity v tomtéž roce. Po svém útěku sympatizoval s marxismem. Jedna z jeho mnoha knih, Jezuité, vyšla v roce 1954.

* * *

Studijní materiál o dnešní době je předložen z oficiálních informací našich současných sdělovacích prostředků a z běžně dostupných církevních masmédií.

ČÁST I

ZÁKULISNÍ JEVY V ČR

1. ZÁKLADNÍ POJMY

Na základě porovnání hesel "zákulisí", "zákulisní činnost" a dalších v různých mezinárodních slovnících a encyklopediích definujeme základní pojmy takto:

Zákulisí - veřejnosti skrytá část nějaké instituce, nějakého jednání apod.

Zákulisní - postranní, tajný, skrytý, utajovaný, skrývaný, kabinetní, kuloární.

Zákulisní vlivy - jsou to skryté (tajné nebo utajované) vlivy určující činnost nějakého člověka nebo organizace.

Zákulisní činnost je činnost, která je z nějakých důvodů různým způsobem utajována a jejíž pozdější následky mají převážně destruktivní charakter. Můžeme ji také chápat jako činnost, která se děje stranou veřejnosti. Je řízena vždy zpozadí (ze zákulisí), kam veřejnost nevidí.

Zákulisní jevy jsou průvodními znaky zákulisní činnosti. Na jejich základě můžeme zákulisní činnost demaskovat a pozorovat její směr a vývoj. Odtud pak můžeme zřetelně identifikovat cíl zákulisní činnosti a povahu cíle - zda je promyšlený, nahodilý, chaotický, do jak velké míry může být škodlivý či přímo destruktivní apod.

Na základě zákulisních jevů můžeme také demaskovat příslušné zákulisní strategie neboli způsoby, jakými je zákulisní činnost prováděna. Společným jmenovatelem zákulisních způsobů je utajované používání jakýchkoli vlivných, mocenských nebo silných zdrojů k dosažení nějakého cíle.

Intrikán je člověk, který používá tajné nebo zákulisní prostředky proto, aby ovlivnil jednání nějakého člověka nebo organizace. Je to člověk, který používá osobní nebo tajný vliv ke svým vlastním záměrům.

Intrikářství je využití vlivu k manipulaci osob nebo organizací, zejména politických organizací, k vlastním záměrům, intrikám.

2. UKÁZKA NĚKTERÝCH ZÁKULISNÍCH JEVŮ V ČR

V politickém a kulturním životě České republiky se vyskytují například následující zákulisní činnosti:

1.

prosazování vlastních cílů

2.

snaha o ovládnutí a ideologizaci masmédií

3.

propaganda

4.

infiltrace politických stran, masmédií, společenských organizací a církví

5.

puče a rozvraty v demokraticky zvolených politických stranách

6.

štvaní veřejnosti proti demokraticky zvoleným stranám

7.

matení veřejnosti

7.1

polopravdami, zatajováním důležitých informací

7.2

překrucováním souvislostí a faktů

7.3

jednáním politiků podle předem určeného scénáře

7.4

nepravdou ze strany masmédií a politiků

7.5

podsouváním cílené ideologie

7.6

odsouváním věcí důležitých a vyvyšováním věcí nepodstatných a nedůležitých

7.7

veřejně prospěšnou činností

7.8

skrýváním se za demokratické ideály

8.

zneužívání důvěřivosti obyvatel

8.1

k politickým stranám a církvím

8.2

ke sdělovacím prostředkům

8.3

pomocí průzkumů veřejného mínění

9.

vyvolávání předem nainscenovaných afér

10.

zmatky v bankovní sféře

11.

nedemokratické obsazování klíčových, strategických funkcí

a další

3. STRUČNÝ POPIS NĚKTERÝCH ZÁKULISNÍCH JEVŮ V ČR

Ad 1: Prosazování vlastních cílů

Například prosazování církevních restitucí i na právnické osoby stranou KDU-ČSL (LN, 11.9.1995), prosazování prezidentových představ (ač o sobě tvrdí, že je nestranný) o postavení jednotlivých politických stran v politickém systému (LN, 1.1.1998, str.3), určování personálního obsazení vlády ze strany KDU-ČSL (LN, 18.12.1997, str.2), prosazování změny volebního zákona ze strany US (LN, 11.3.1998, str.2), diktování prezidentových vlastních představ o volebním zákonu a jeho okamžité zamítnutí, přestože byl zákon parlamentem a senátem schválen (média z konce června 2000), Havlova představa o tom, že jeho nástupcem bude jezuitský kněz T. Halík, Havlovy kroky proti Zákonu o politických stranách, proti novému zákonu o ČNB nebo prezidentovy urychlené kroky v případě jmenování nového guvernéra ČNB po "náhlém" odstoupení dosavadního guvernéra ČNB J. Tošovského (ČTK, 31.10.2000). Vlastní politické zájmy jsou nadřazovány nad zájmy občanů (MF Dnes, 8.6.2000, str.8).

Ad 2: Snaha o ovládnutí a ideologizaci masmédií

Např. boj o TV Nova nebo stále zřetelnější ř. katolizace stanic ČRo, Radiožurnálem počínaje, Vltavou a Svobodnou Evropou konče. Totéž můžeme sledovat i v soukromých rádiích, např. Frekvence 1.

Ad 3: Propaganda

O různé propagandě v médiích viz např. LN, 15.1.1998, str.11, LN, 2.10.1995, str.2, LN, 10.7.1996, str.9, LN, 16.9.1995, str.3, LN, 2.9.1995, str.3, a další. Je možné zřetelně sledovat zvláště propagandu církevních svátků a tradic.

Ad 4: Infiltrace politických stran, masmédií, společenských organizací a církví

O infiltraci římskokatolického systému do všech oblastí společenského a politického života v České republice prostřednictvím různých řk organizací, řádů a řk politických stran viz kap.16-26 v tomto spisu.

Ad 5: Puče a rozvraty v demokraticky zvolených politických stranách

Ilustrativním příkladem je rozbití koalice mezi ODS, KDU-ČSL a ODA koaličními stranami KDU-ČSL a ODA (média z konce roku 1997 např. LN, 18.12.1997, str.1 a str.2) anebo puč proti V. Klausovi, předsedovi ODS, uvnitř jeho strany provedený I. Pilipem, J. Rumlem, J. Zielenciem a M. Lobkowiczem (členové a funkcionáři ODS) koncem roku 1997 (média z prosince 1997 např. LN, 1.12.1997, MF Dnes, 2.12.1997; LN, 5.1.1998, str.1; Právo z prosince 1997 a další).

Ad 6: Štvaní veřejnosti proti demokraticky zvoleným stranám

Neuplyne ani jeden měsíc a snad ani jeden týden, abychom nebyli svědky toho, jak US, KDU-ČSL a dříve i ODA nehodí na ODS nebo ČSSD větší či menší kámen osočování, křivd, obvinění, lží, urážek, pranýřování nebo jen nespokojenosti s činností těchto demokraticky zvolených stran. Hlavní snahou těchto menších stran je negativně ovlivňovat veřejnost proti ČSSD a ODS. Navíc nenabízejí žádnou lepší alternativu.

Ad 7.1: Matení veřejnosti polopravdami, zatajováním důležitých informací

Typickým příkladem je podrobné informování o zahraničně politických návštěvách politiků, poslanců a senátorů. V neposlední řadě je to zatajování různých historických skutečností v učebnicích dějepisu ZŠ a v literatuře zabývající se historií českého národa a revize českých dějin (např. článek v MF Dnes, 29.6.2000, str.6, čl. "Církev mění pohled na své dějiny" v příloze této studie).

Ad 7.2: Matení veřejnosti překrucováním souvislostí a faktů

Klasickou ukázkou je mediální informování o balkánském konfliktu od roku 1991 po současnost, bombardování Jugoslávie, konflikt mezi Albánci a Srby apod. Srbská média a jugoslávské internetové uzly však hovoří zcela o něčem jiném, než je nám v českých médiích předkládáno (NATO Crimes in Yugoslavia, Dokumentary Evidence, I, II, Bělohrad, 1999). I na Slovensku dochází k falšování pravdy v učebnicích dějepisu např. o Tisovi a jeho fašistickém způsobu řešení židovské otázky (LN, 14.12.1996, str.4).

Ad 7.3: Matení veřejnosti jednáním politiků podle předem určeného scénáře

Klasickým příkladem byl výběr členů Tošovského vlády v roce 1998 pod inscenací V. Havla a za veřejného i zákulisního poradenství kardinála Vlka (média z té doby).

Ad 7.4: Matení veřejnosti nepravdou ze strany masmédií a politiků

O nepravdivém vyjadřování jednotlivých stran vůči sobě před médii, a tím i před veřejností, přináší svědectví např. článek v LN, str. 1 a 2, 18.12.1997, o nepravdivém informování veřejnosti např. ohledně Klausovy vily a kontě ve Švýcarsku LN, 2.12.1997, str.2 a další.

Ad 7.5: Matení veřejnosti podsouváním cílené ideologie

Cílenou ideologii zvláště za účelem vyvyšování řk církve jako jediné "křesťanské" církve a jejích svatých jako pravých "mučedníků víry" a "pravých křesťanů" nacházíme v různých učebnicích všech stupňů ZŠ, v soudobých historických románech a téměř v každé literatuře pojednávající o historii českého státu nebo Evropy. Cílená ideologie je zřetelná i v rozhlase ČRo 1-3 a 6, stejně jako v televizi.

Ad 7.6: Matení veřejnosti odsouváním věcí důležitých a vyvyšováním věcí

nepodstatných a nedůležitých

Např. volba nepodstatných zákonů, zatímco důležité, podstatné zákony zůstávají stranou (např. zákon o rodině a adopci dětí), nebo medializace nepodstatných věcí, zatímco důležitější témata zůstávají mimo (např. MF Dnes, 8.6.2000, str.8, MF Dnes, 24.6.2000, str.11) apod.

* * *

Ad 7.7: Matení veřejnosti veřejně prospěšnou činností

Sem patří např. humanitární organizace a nadace, charitativní akce a další, které sice pomáhají v postižených oblastech, ale tak, jak to určuje zákulisí, přičemž se pomoc skutečně postiženým lidem nebo oblastem nedostane (např. pomoc Albáncům, a nikoliv genocidou postiženým Srbům apod.) (Katolické týdeníky - průběžně).

Ad 7.8: Matení veřejnosti skrýváním se za demokratické ideály

Spojování cílů řk církve s "demokratickým uvědoměním" politiků, parlamentu a veřejnosti. Např. právě projednávaný volební zákon. Není v souladu s požadavky politických stran KDU-ČSL, US, ODA a dalších. Tudíž je nazván nedemokratickým (např. MF Dnes, 24.6.2000, str.1). Na druhou stranu ty zákony, které napomáhají rychlejšímu průniku řk církve do politiky, kultury, školství apod., jsou těmito stranami nazývány jako demokratické a spravedlivé. Nebo poslední volba prezidenta V. Havla, jehož politika je hlavně proklerikální (viz kap.10), byla v médiích nazývána "zkouškou demokratické vyspělosti a demokratického uvědomění parlamentu" (média z té doby).

Ad 8.1: Zneužívání důvěřivosti obyvatel k politickým stranám a církvím

Můžeme to nejvíce pozorovat v předvolebním období, kdy se politické strany snaží co nejvíce se zavděčit svým potenciálním voličům a řk církev aktivně na svých službách v kostele vyzývá věřící k účasti ve volbách, a to často i s konkrétním doporučením, kterou stranu či kterého jednotlivce mají volit. Stačí si zajít v předvolebním období do kostela nebo číst řk periodika např.: Katolický týdeník č.43, 26.10.1997, str.III; č.15, 12.4.1998, str.5; 31.5.1992, str.4-5; č.19, 11.5.1997; č.49, 7.12.1997; č.37, 14.9.1997; č.36, 7.9.1997; č.2, 11.1.1998; č.15, 12.4.1998; č.11,1996, str.4.

Ad 8.2: Zneužívání důvěřivosti obyvatel ke sdělovacím prostředkům

Např. prohlášení J. Dienstbiera o situaci v Srbsku, které se lišilo od informací v médiích. V ČRo pak zněly kritické a záporné přípomínky posluchačů na adresu Dienstbiera v tom smyslu, že J. Dienstbier nemůže mít ohledně Srbska pravdu, protože všechna média hovoří jinak. Ironií však je, že na rozdíl od kritizujících posluchačů J. Dienstbier jezdí do zemí bývalé Jugoslávie osobně a velice často. Je to klasická ukázka zmanipulovanosti veřejného mínění v Čechách (ČRo 1, 17.00-18.00, červen, 2000).

Ad 8.3: Zneužívání důvěřivosti obyvatel pomocí průzkumů veřejného mínění

Např. v době neparlamentního a nedemokratického vzniku US po rozbití ODS v roce 1998 byla tato strana v průzkumech veřejného mínění náhle na špičce oblíbenosti politických stran, ač její existence byla sotva jednotýdenní. Podobně tomu bylo i v případě Tošovského vlády, která velmi krátce po svém sestavení zaujala první místo v oblíbenosti ze všech dosavadních vlád, nikdy proti ní nebyly ve sdělovacích prostředcích vzneseny námitky a negativní kritika a prezident V. Havel ji stále dává za kladný vzor. Dále dochází ke zneužívání důvěřivosti v případě průzkumů veřejného mínění ohledně oblíbenosti klerikálních politiků včetně prezidenta (viz kap.20.5).

Ad 9: Vyvolávání předem nainscenovaných afér

Např. aféra s kontem ODS v zahraničí (MF Dnes, 12.12.1997, str.1 a 5), rozpoutaná členy ODS I. Pilipem., J. Rumlem, M. Lobkowiczem, Zielenciem a dalšími, která se pak (jak sama média postupně přiznávala) prokázala jako naprosto neopodstatněná a falešná, ale která silně poškodila pověst ODS a jejího předsedy V. Klause. Jiným příkladem je tzv. Bamberská aféra rozpoutaná ze strany US a mající za úkol co nejvíce poškodit další demokraticky zvolenou stranu ČSSD (média z března až května 1998).

Ad 10: Zmatky v bankovní sféře

Posledním ilustračním příkladem je situace okolo Investiční a poštovní banky a krádež osmi miliard korun (média ze začátku července 2000).

Ad 11: Nedemokratické obsazování klíčových, strategických funkcí

Např. nedemokratické zařazení se US mezi právoplatně zvolené politické strany a její svévolné obsazení místa vedle legálně zvolených stran při vyjednávání s prezidentem V. Havlem o politické situaci v začátku roku 1998. Její samozvolení se za parlamentní stranu v době, kdy ještě neměla mandát voličů, její současné výpady proti ODS a ČSSD a její neustálé snahy o přivlastnění si vládních křesel nevolebním a nestandardním způsobem (např. její neopodstatněné výzvy k předčasným volbám apod.). Jiným příkladem je rozdělení si strategických vládních křesel za vlády Tošovského (média z příslušných období).

ČÁST II

SPOLEČNÝ JMENOVATEL DNEŠNÍCH

ZÁKULISNÍCH PRAKTIK V ČR

4. SPOLEČNÝ JMENOVATEL UDÁLOSTÍ V ČSSR DO REVOLUCE 1989

Projděme si v kostce některé předrevoluční události v ČSSR a všímejme si důležitých společných znaků:

Před "sametovou" revolucí se v roce 1989 prudce zvýšil počet diplomatických návštěv církevních představitelů Vatikánu u tehdejších českých a slovenských politiků. Cílem jejich návštěv bylo jmenování nových římskokatolických biskupů a zavedení nových řk biskupských stolců nebo jejich obnovení z předkomunistické éry. Zároveň zesílil tlak ekumenických církví prostřednictvím předsedy ekumeny Hromádky na předsedu tehdejší vlády Adamce (zprávy ČTK z roku 1989).

Zároveň vrcholilo disidentské hnutí a odboj doma i v zahraničí, kde měli disidenti převážně římskokatolické zázemí a pomoc nebo pomoc od protestantských církví spolupracujících s římským katolicismem (viz např.: titulní strana v Katolickém týdeníku č.43, 25.10.1998; Katolický týdeník č.49, 7.12.1997, str.V; č.8, 23.2.1997; č.30, 27.7.1997; č.13, 29.3.1998; č.5, 3.2.1991, str.5; 16.2.1992, str.1; Magazín MF Dnes, 25. dubna 1996, článek: Já jezuita a další).

Ze sledování jezuitského tisku, výročních zpráv a pastýřských listů jezuitského řádu Tovaryšstva Ježíšova a z knih exjezuitských kněží zjišťujeme informaci, že právě jezuité poskytovali v souladu s požehnáním Vatikánu disidentům v emigraci (uprchlíkům) a humanistům Východního socialistického bloku největší a nejrozsáhlejší pomoc. Je to logické, neboť už 31. července 1973 bylo slyšet od jezuitského generála Pedra Arrupeho na 10. výročním mezinárodním kongresu ve španělské Valencii tato slova: ""Musíme vychovávat lidi, kteří jsou lidmi pro ostatní. Oni musí humanizovat tento náš svět a my je k tomu musíme vychovat." Arrupe laickým členům ve Valencii předložil jádro a hnací motiv svého nového jezuitismu." (Malachi Martin: Jezuité, New York, 1988, str. 415). O zapojení jezuitského řádu do disidentského odboje na všech stranách píše také exjezuitský kněz A. Tondi v roce 1955: "Úlohou jezuitů a "uprchlíků"(disidentů), kteří jim mají pomáhat, je rovněž připojovat k organizacím pod kontrolou Vatikánu i ty, které se pohybují ve sféře anglosaského vlivu. Cíl svaté stolice je jasný. Zítra, až budou smeteni komunisté, převezmou politickou moc v Rusku a v jiných východoevropských zemích nynější "uprchlíci" (disidenti). Mít je již ode dneška v hrsti zaručuje proto Vatikánu politickou vládu od Berlína až po asijské pobřeží Pacifiku. Z toho je patrno, že Vatikán hraje vysokou hru. Tím snáze pak pochopíme horečné úsilí, které na tomto poli neúnavně vyvíjí." (Alighiero Tondi: Tajná moc jezuitů, Svobodné slovo - Melantrich, Praha, 1955).

V ČSSR dále vrcholila podpisová akce prohlášení Několik vět sepsané Chartou ´77. O propojení Charty ´77 s římskokatolickou církví i s "podzemní církví" např. Katolický týdeník č.49, 7.12.1997, str.V; č.8, 23.2.1997; č.30, 27.7.1997; č.13, 29.3.1998; 16.2.1992, str.1 a další. Viz také LN, 2.12.1995, str.7; 22.11.1997, str.5; 19.8.1995, str. 12; 6.12.1997, str.4; 27.12.1997, str.4 a další.

Z disidentské literatury se do ČR nejvíce dovážely spisy a knihy V. Havla. Mediální kampaň vedlo za disidenty hlavně rádio Svobodná Evropa a Rádio Vatikán. Tato rádia také vysílala většinou jako první vše, co se v ČSSR odehrávalo. Rádia BBC a Hlas Ameriky většinou konstatovala strohá fakta nebo opakovala zprávy ze Svobodné Evropy a Rádia Vatikánu. O propojenosti Rádia Svobodná Evropa či Rádia Vatikán s jezuity, dominikány, františkány a dalšími členy řádů římskokatolické církve není žádných pochyb. Viz např. Katolický týdeník č.5, 3.2.1991; č.30, 27.7.1997; č.31, 3.8.1997; č.34, 24.8.1997; č.36, 7.9.1997; č.21, 24.5.1998, str. 1 a 4; č.24,14.6.1998, str.8.

V Liblicích u Mělníka se konalo za přítomnosti mnoha vědců a činovníků různých církví Mezinárodní sympózium křesťanství (ČTK, 26.10.1989).

V říjnu ´89 začínala postupně sílící protestní demonstrace proti komunistickému režimu.

V listopadu se konalo slavnostní shromáždění na počest Anežky české a 12. listopadu ´89 papež svatořečil Anežku českou Přemyslovnu v Římě za účasti téměř 10 000 lidí. Přítomni byli i čeští římskokatoličtí utečenci žijící nyní v USA, Kanadě a západních evropských státech. Vláda ČSSR je Vatikánem přinucena uvolnit cestu do Říma (ČTK, 2.a 13.11.1989).

Hned po svatořečení se v Římě uskutečnilo další jednání mezi ČSSR a Vatikánem (ČTK, 13.11.1989). Jednání skončilo 16.11.1989 (ČTK, Pondělí, 20.11.1989).

Západoněmecké velvyslanectví pak uvolnilo cestu východním Němcům. Aktivně pomáhal Červený kříž a řád Maltézských rytířů na německé straně. (O Maltézských rytířích viz např. příloha MF Dnes, 30.4.1997, str.12-14).

Koncem listopadu probíhalo jednání mezi synodním seniorem českobratrské církve evangelické a předsedou Ekumenické rady církví v ČSSR, ThDr. Josefem Hromádkou, a předsedou vlády ČSSR Ladislavem Adamcem (ČTK, Středa, 22.11.1989).

Ve stejnou dobu se dostavil k L. Adamcovi také J. Ruml za Občanské fórum, jehož zakladateli byli i Lobkowiczové (LN, 5.1.1998).

26.11.1989 v 11 hodin dopoledne, salónek Obecního domu v Praze: Setkání a jednání mezi předsedou vlády Ladislavem Adamcem a mezi zástupci Občanského fóra v čele s disidentem Václavem Havlem. Kromě jiných byl přítomen také kněz Václav Malý (ČTK, 27.11.1989).

28.11.1989 se odehrávalo další jednání. Vedle V. Havla sedí i církevní představitelé. Jednání se týká složení nové vlády a úpravy budoucího zákona a ústavy ČSSR (ČTK, 29.11.1989).

29.11.1989 se setkal Adamec s představiteli církví, "požádal o podporu úsilí na obnovení pořádku a klidu v zemi, vyzval církevní hodnostáře k předložení návrhů na doplnění vlády ČSSR.... Přijetí se zúčastnili arcibiskup pražský a primas český, kardinál ThDr. František Tomášek, světící biskup pražského arcibiskupství ThDr. Antonín Liška, kapitulní vikář římskokatolické církve - diecéze Hradec Králové ThDr. Karel Jonáš, synodní senior Českobratrské církve evangelické, předseda ekumenické rady církví v ČSSR, ThDr Josef Hromádka, děkan Husovy československé bohoslovecké fakulty, předseda regionálního sdružení křesťanské mírové konference, prof. ThDr. Milan Salajka... profesor teologie ThDr. Luděk Brož, předseda baptistů, ThDr. Pavel Titěra, předseda Rady Církve bratrské, Jaroslav Kubový a člen ústřední rady Církve adventistů sedmého dne, ThDr. Oldřich Sládek... Hovořili zejména o záměrech na nové složení federální vlády... Adamec požádal proto, aby i představitelé církví... předložili vlastní návrhy na doplnění vlády ČSSR." (ČTK, 30.11.1989)

3.12.1989 je odvolána stará vláda a ihned jmenována nová. Místopředsedou nové vlády se stal předseda ekumeny, ThDr. Josef Hromádka (ČTK, 4.12.1989).

4.12.1989 podala česká vláda demisi a kněz Václav Malý, jeden ze zakladatelů Výboru pro obranu nespravedlivě stíhaných (viz Katolický týdeník č.17, 26.4.1998, Perspektivy, str.VII a str.12), předčítá ve shromáždění na Václavském náměstí asi ke 300 000 lidí prohlášení o požadavcích Občanského fóra.

Po 11 letech od těchto událostí čteme konečně toto přiznání: "Nejdéle úřadující papež 20. století, Jan Pavel II., se dnes dožívá 80 let. Pozorovatelé většinou oceňují jeho podíl na demontáži komunismu..." (MF Dnes, 18.5.2000, str.14).

ZÁVĚR:

Společným jmenovatelem všech událostí v ČSSR před rokem 1989 a v roce 1989 je přímé či nepřímé propojení revolučních složek s římskokatolickým systémem.

5. SPOLEČNÝ JMENOVATEL UDÁLOSTÍ V ČSSR PO REVOLUCI DO R. 1990

"Krátce po listopadu 1989 vzniklo v Praze občanské sdružení, které navázalo na práci podzemních teologických a filozofických kroužků z doby předchozí. U jeho zrodu stálo mnoho významných osobností, jež dnes působí v různých sférách kultury a vědy, v církvích, ve státní správě i na scéně politické. Ty také rozhodly o tom, že prvním prezidentem takto vzniklé Křesťanské akademie Praha se stal známý katolický teolog, filozof, obhájce lidských práv a politický vězeň prof. ThDr. Josef Zvěřina. Ten však již v srpnu 1990 zemřel a jeho nástupcem byl zvolen doc. PhDr. ThDr. Tomáš Halík, jeden z nejvýznamnějších žáků J. Zvěřiny. Jeho volba byla opět potvrzena v roce 1993, kdy bylo také sdružení přejmenováno na Českou křesťanskou akademii. Česká křesťanská akademie chce v křesťanském duchu pomáhat rozvoji svobodné české společnosti na poli kultury, politiky a ekonomie. (www.etf.cuni.cz/~cka).

Začátkem prosince místopředseda vlády, prokatolicky zaměřený ThDr. J. Hromádka, žádá ředitele Čs. televize o přístup do vysílání a vyjednává možnost přenosu půlnoční mše o vánocích (ČTK, 5.12.1989).

Hned nato J. Hromádka na základě předchozích jednání ve Vatikánu a na žádost kardinála F. Tomáška pověřil čs. zastupitelský úřad v Římě operativním jednáním s Vatikánem o obsazení uprázdněných diecézí (ČTK, 7.12.1989).

3.12.1989 vznikla konzervativní strana pravého středu KDS z předchozího autonomního Křesťanskodemokratického klubu ustanoveného 15.11.1989 z neoficiální ekumenicky orientované křesťanské skupiny. KDS vychází z myšlenkového základu moderní evropské křesťanské demokracie (LN, 18.11.1995, str.11).

10.12.1989 stávající prezident jmenoval slovenského řk Mariána Čalfu předsedou Vlády národního porozumění. V této vládě byla jména jako Ján Čarnogurský (římskokatolický aktivní stoupenec papeže - viz např: Katolický týdeník č.1-2, 13.1.1991, str.9; č.38, 21.9.1997), Vladimír Dlouhý (absolvent jezuitské římskokatolické univerzity v Lovani v Belgii - viz např. ČTK, 11.12.1989; příloha M.F. DNES, 14.10.1993, str.17-21) a Josef Hromádka (předseda ekumeny a aktivní stoupenec Říma) a další římští katolíci - například za OF ministr kultury M. Uhde (LN, 27.1.1998; Katolický týdeník č.19, 11.5.1997, ve kterém o církevní restituci prohlásil: "Mělo se restituovat vše, co restituovat šlo.") a další.

Od poloviny prosince 1989 jednala nová vláda výhradně za zavřenými dveřmi a přestala veřejnost o svých krocích informovat! Okleštěné a uhlazené informace se veřejnost dovídá již pouze z médií.

14.12.1989 přijíždí do ČSSR přítel Vatikánu Tomáš Baťa (ČTK, 15.12. 1989).

17.12.1989 jednal místopředseda vlády ČSSR Ján Čarnogurský s rakouským římskokatolickým ministrem vědy a výzkumu E. Buskem. Jednání se týkalo také modelu nového profilu vlády ČSSR (ČTK, 18.12.1989).

18.12.1989 se ČTK omluvila V. Havlovi za článek "Kdo je V. Havel?" a pak se odehrává římskokatolická mše: "V neděli dopoledne se za účasti stávkujících studentů, herců a zástupců OF sloužila v bazilice sv. Markéty v Praze Břevnově mše svatá na památku bolestných událostí 17.11.1989. Shromáždění nadšeně přivítalo pátera Václava Malého. Epištoly přednesli herci Josef Kemr a Radovan Lukavský. V průběhu pobožnosti vystoupil i zástupce stávkujících studentů Šimon Pánek. Řekl mimo jiné, že "17. listopad byl Boží prozřetelností". V. Malý oznámil, že se od 1. ledna stává administrátorem v kostele sv. Gabriela na Smíchově. Na mši byl citován i dopis, ve kterém pisatel žádá, aby V. Malý kandidoval do Federálního shromáždění. Na závěr pobožnosti zazpívali shromáždění občané státní hymnu." (ČTK, 18.12.1989).