Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Arco C. Delf (Marek Páral)

Vzpomeň na ten konec léta

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Vzpomeň na ten konec léta

Arco C. Delf

arco.c.delf@centrum.cz

arco.hyperlink.cz

"Dobrá, pojď. Posaď se pohodlně. Můžeš už zavřít oči. Uvolni se, uvolni dech, nech ho dýchat samotný... A jen se dívej, pozoruj všechno, co se děje a nech se to dít... A můžeš mi o tom povídat, jestli chceš, abych mohla být s tebou a mohla ti pomoct, když budeš potřebovat..."

"Trochu špatně se mi dýchá, těžce."

"Co ti v tom brání?"

"Nevím..."

"To nevadí, nespěchej, jen běž dál. Co se děje teď?"

"Moje ruce..."

"Co je s tvýma rukama?"

"Nějak... samy... hýbou se. Jako by samy žily."

"Tak je nech hýbat."

"To je zvláštní."

"Nech je."

"Nevím, co to znamená..."

"To nevadí, jen je nech. A běž dál. Co se děje, co vidíš?"

* * *

Zahlédl ho v dálce na kopci. Svět byl ten den jinačí, a když mu na něj padly oči, bylo to, jako by ho čekaly. Zrovna tam a zrovna teď. Jako by si o něj všechno říkalo.

Temné mraky napité bouřkou a blýskáním se od rána honily po obloze se sluncem, barvy byly syté a plné až těžkly v očích a krajina a vítr a vůně lesa byly čerstvé a silné jako v samotný den stvoření. Kameny, kmeny i listí vlhké deštěm se blyštěly v paprscích, a nad kopčisky se klenul duhový most, jako by chtěl spojit rovinu na jedné straně s tou na druhé.

Topolová alej zatáčela ve velkém líném oblouku spolu s cestou a potokem a mířila dál do roviny. Tam ale, co jeden z topolů chyběl, dávala se přes chatrný mostek úvozem prudce do stráně kamenitá, blátivá cesta. Jen spoře projetá, nevlídná, bylo ji vidět kus nahoře, jak obtáčí výběžek lesa, a pak už nic, jen tušit, kam vede dál.

On si ale byl jistý. Že vede právě tam. Nevěděl to, ale byl si jistý. Černá silueta ztrácející se v mlžném oparu vysoko ve stráních v samém náručí lesa znovu přitáhla jeho pohled. Stoleté dřevo nasáklé vlhkostí, ztmavlé, těžké a těžký pach. Zároveň bíle svítící vymazávky roubení, sálavé teplo pece, vůně bukového dýmu z kamen a ohlazená rukojeť lžíce... Myšlenky se mu zaběhly. Zaváhal jen na chvíli. Přitáhl levou oprať, čerstvě obitá kola i čerstvě okovaná kopyta zarachotila po mechem zelených trámech mostku, hned za ním zamlaskala v rozmoklém jílu. Když pak v úzkém strmém úvoze hnědák hluboko sklonil hlavu, seskočil z vozu a dokonce se opřel do postranic. Z lesa vyšla mlha a chlad a i tma se už zvedala zpod kapradí, které po něm z úvalů kolem cesty natahovalo dlouhé prsty.

* * *

"Bařku vyvedeš zítra na pastvu pod hájek a močku vyneseš - k těm novým jablůňkám, ale opatrně, ať je nespálíš, pořádně ji musíš rozlít! Ať se může hnojník vyvézt než znova naprší."

"Koho to zas čert nese? Běž tam, Jašku! Ale prve pust Turka!" Zmizela v domě. Jašek byl ale hned zpátky.