Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Arco C. Delf (Marek Páral)

Tanec horizontálního medvěda

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Tanec horizontálního medvěda

Arco C. Delf

arco.c.delf@centrum.cz

arco.hyperlink.cz

Vychutnáváš si špatně rozehřátou pizzu. Ostře červený, ostrý kečup kontrastuje i ladí s temně rudou rtěnkou. Okrouhle našpulenými rty vydechuješ tu pálivou chuť, a když příliš odbarvená obsluha konečně přinese velkou colu, vypiješ ji naráz, se zavřenýma očima. Je příjemně chladný srpnový den, sedíme v maličkém baru na náměstíčku zapadlé vísky, kolem je nezvyklé, nehybné, příjemné ticho. Dlouze a slastně se v něm protahuješ. Vypínáš mně na oči pevná krásná ňadra v hlubokém těsném výstřihu, provokuješ. Slečna od baru tě po očku pozoruje. Usmívám se tvé kočičí blaženosti a ty se směješ mému úsměvu. Vypadáš nádherně. Skutečně nádherně. Jako hraběnka, hraběnko. Možná na třicet, snad i na dvacet. Vůbec ne na šedesát. Vůbec se nemusím bát, že by někdo viděl paní a jejího gigola. Ale já se nebojím. Po pravdě bych byl někdy i raději, kdyby tomu tak mohlo být. Kdybychom byli jen to, co si myslíme a namlouváme, že jsme. Krásná a bohatá paní a její milenec. Jenže to bys za sebou ty nesměla zanechávat medvědí stopy, má krásná a bohatá paní, a já - já bych nesměl být lovec.

* * *

Mluvili potom o všem a o ničem, svobodně jako dva psanci. Byla přece hraběnka a věděla, co se sluší. A on si přece chtěl zachovat její přízeň. Proto se setkávali v zapadlých vesničkách, jezdili a milovali se v oprýskané, kdysi bílé sieře, oblékali se do kůže a třásní a navštěvovali vesnické diskotéky. A ona z toho všeho měla radost. Ona proto všechno o něj stála. Pro ten rozdíl světů. Bylo to tak jednoduché a jasné, že o tom ani nemluvili. A ona si proto neuvědomovala, že to není tak úplně pravda. Že on nestojí o její svět, tak jako ona o jeho. Vlastně se tomu tématu vyhýbala. Jakoby nevěřila, že ji může mít skutečně rád. Nemohla si přece dovolit, tomu věřit. Jenže on byl lovec. Znělo to zvláštně za toho unylého, obyčejného a obyčejně ospalého dne, ale byla to pravda. Byl lovec a lovci milují vždy skutečně. Jsou ve všem hlubocí a opravdoví - jen proto mohou být lovci. Protože se svou opravdovostí dotýkají kořenů. I ona se jich dotýkala a on to věděl. Ona však ne. Žila dva životy a z jednoho utíkala do druhého... Když odcházeli schoval do kapsy svoji tužku a ubrousek, který ona během rozhovoru celý pokreslila bezmyšlenkovitými obrazci. Krom obvyklé mandaly se na něm trojice blesků zatínala do širokého nízkého kužele. Má krásná paní, už zas za sebou necháváš stopy! Ještě tu noc medvěd udeřil a vyhodil do povětří ropné tanky v rafinerii blízko jejího zámku.

* * *

Dověděl se o výbuchu z ranních novin. Ještě při snídani prošel všechny místní bulvární plátky - svým zaměřením na to nejprostší v člověku nejvíce odpovídaly smýšlení davu, což bylo pro něj jako pro lovce neocenitelné. A potom - jako jediné přinášely velké a barevné fotografie. Na těch z včerejšího večera šlehaly stometrové plameny z nízkých válcovitých tanků patřících koncernu ÖMV. Připíchl ten obrázek vedle ubrousku ze včerejška a bylo to jako kresba s předlohou. Krátký, ale patřičně velký text pod ním oznamoval: příčina dosud nezjištěna, budeme čtenáře informovat. Pokud ti ovšem pro další příval katastrof nezapomenou.

Do oběda přečetl všechen ostatní denní tisk - od první do poslední stránky, každá maličkost může být podstatná. V síti pak prolistoval přes tisíc stránek dokumentů o ÖMV a ještě jednou tolik nejnemožnějších odkazů. Po obědě zajel na místo výbuchu, zastavil se v nemocnici (tentokrát pouze pět mrtvých a tři lehce zranění), poptával se v okolí a domů se vrátil až těsně před půlnocí. Hlava mu jen drnčela. Usnul jako špalek. Zdálo se mu samozřejmě o medvědovi.

* * *

* * *

"Bude teplá noc, lásko. Chceš být se mnou?" Šeptám ti do vlasů a ty se ještě víc tiskneš.

"Ano, ano. Moc!"

* * *

* * *

* * *

* * *

* * *

* * *

* * *