Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jan Eisenmann

Hledači pokladů

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Hledači pokladů Jan Eisenmann

* * *

Převzato z Nové vodní revue DOBRÁ VODA (č.

4, ročník 2) se souhlasem redakce [X1] a autora článku.

* * *

Kdo by alespoň jednou v klukovských letech nesnil o pokladech? O báječném hledání beden plných zlata a drahokamů? Skvělá romantika budiž pochválena!

* * *

Vznik mezinárodních závodů hledačů pokladů je neodmyslitelně spojen se jménem Františka Soukupa, který mj. stál též před více než dvaceti lety u zrodu tachovského festivalu potápěčských filmů a fotografií, známého pod zkratkou PAF. Když malý František přišel s rodiči v roce 1946 do Tachova, určitě netušil, co všechno ho tady čeká. O tom, jak to všechno začalo, nechme vyprávět samotného Františka Soukupa.

* * *

Tady ve městě žil jeden potápěč, nějaký Bohouš Žák, dělal šéfa místní drogerie a já jsem za ním pořád chodil, kdy už jako bude ta pořád slibovaná schůzka, na níž založíme tolik vytoužený potápěčský klub. A ono nebylo pořád nic. Tak jsem si jednou řekl, že ten potápěčský klub dám dohromady sám. A tak jsme s tím začali. Stlačený vzduch jsme vozili ve velkých čtyřicetilitrových lahvích z Plzně a přepouštěli jsme si ho do našich dýchacích přístrojů 2x4, měly značku Rekord a vyráběl je Slavíček. Tehdy v šedesátém sedmém mi bylo sedmadvacet. V sedmdesátém roce jsme se trochu zmohli a od Petra Katze jsme sehnali potápěčské lahve, v jednasedmdesátém jsem měli jeden z prvních kompresorů Star. A že nás nepustili skoro nikam do zahraničí, tak jsme se potápěli tady. Prolezli jsme všechny díry v okolí. Ve všech měl být když ne rovnou tank, tak alespoň džíp nebo motorka.

V sedmdesátém pátém roce jsem dělal film, který se jmenoval Pulci. Okolo filmu se motala parta mladých kluků, které jsem učil se potápět. Tady nedaleko je takový lom a v tom byly patrony. Hloubka v lomu byla jenom dva metry.

V potápění se lidé dělí na dvě skupiny: Na ty, kteří se zabývají rybičkami, a na ty, kteří propadli hledání, to jsou potápěči vrakoví. A já patřím mezi ty vrakové, jinak zvané bahňáky. A také mi tak říkají - bahňák, že jsem se pořád hrabal v bahně. První detektor kovů, takový dětský model, mi Petr Katz poslal z Austrálie někdy v roce 1983. A závodili jsme spolu, kdo najde víc mincí. On tam dole u "protinožců" a já tady, různě po koupalištích a tak, tedy nových mincí.

Když jsem viděl Slávu Kryštofa, psychotronika, kterého jsem do Tachova zavolal, aby mi ukázal, jak se to dělá. Přišel, prošel se s virgulí, on má takové péro, a řekl: "Chodba je tady." Namítl jsem, že na tom místě je i kanál. On mě upozornil, že je naladěn na staré chodby. Prošel se ještě jednou a ukázal, kde přesně je chodba a kde kanál. Potom určoval chodbu - že je 8 metrů hluboko, je 2 metry široká, 2,20 vysoká, je v ní 10 centimetrů vody a kopali ji v roce 1409 odtud tam. Neřekl jsem mu, že mě balamutí, i když mi to tehdy tak mohlo připadat. Ale dnes jeho nálezu věřím, ta chodba tam je, ví se o ní. Tak dnes v létě běhám s detektorem a v zimě, když napadne sníh, tak běhám po kraji s virgulí. Vyjdu, když čerstvě napadne sníh, a virgule mě vede, říká mi, kam mám přesně jít. Vyšlapu tak ve sněhu určitý tvar, podle virgule. A ten přenesu na papír. Mám udělanou takovou mapu, do ní zakresluji svoje nálezy chodeb a dalších podzemních prostor. Tvrdím třeba, že na jednom kopci, kde stál starý hrad, vede chodba k mohyle, tam je elipsovitá chodba a v ní jsou komůrky kolem dokola. A v okolí jsem narazil na několik podobných objektů. To si nemohu vymýšlet, to tu prostě je. a doba, z níž tyto objekty pocházejí? Někdy kolem narození Krista až tak do 5. století našeho letopočtu. Klidně to může být Sámova říše. Při tomto hledání jsme narazili na to, že kolem Tachova bylo předsunuté opevnění, nebo alespoň si to myslíme. Na určitých vyvýšeninách jsou chodby, které vedou do tachovského zámku, bývalého hradu. Před časem kamarád přišel s tím, že u autobusového nádraží, u továrny Delta, narazil na něco, co je z války. Tak jsme tam začali běhat a ukázalo nám to, že je tam podzemí. A když jsme to v přesném měřítku zakreslili do mapy, tak nám vyšly logické tvary, které jsme si nemohli vymyslet. V

Ale zpět k závodům. Závody hledačů jsme začali stejně jako PAF. Potřebovali jsme prostě vědět, jak se to dělá ve světě, jaká je technika hledání. No a od koho získáš znalosti? Přece od těch nejlepších. V době vzniku PAFu nás nikam nepouštěli, tak jsme si přední potápěčské filmaře a fotografy začali zvát do Tachova. A oni nám ukazovali svoji tvorbu a říkali nám, jak se co dělá. Zrovna tak vznikly závody hledačů. A celé závody jsou dělány na sportovní bázi. Většina hledačů jde do terénu hledat třeba bouchačku, nebo skutečně usilují o poklad. Ale závodit si jen tak není prostě obvyklé. Literatura: [X1] DOBRÁ VODA, nová vodní revue, čtvrtletník pro vyznavače vody. Šéfredaktor: Jan Eisenmann [M1], Gnóm-Eisenmann Media, s.r.o., Na okraji 42, 162 00 Praha 6.