Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Paranoicus Maximus

Intuice

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Intuice

Intuice

Maximus Paranoicus

Publikováno s laskavým svolením autora.

Zdroj http://www.pismak.cz

Prolog:

Kdy jste vašemu synovi naposled řekl, že ho máte rád? Říkáte mu to vůbec někdy?

Intuice

Lenka se zády opírala o strom a zamyšleně pozorovala vesnici v údolí. Čert jí tohle byl dlužen. Ostatní holky touhle dobou určitě spí, s výjimkou těch, které dělají něco pořádného, ale ona se musí zabývat takovouhle dírou. Kdyby si byla vzala tu dovolenou, nemusela tu teď trčet. Takovou smůlu může mít jen ona. To je zkrátka tím, že nedokáže říct ne. Taková Marcela, ta by se z toho určitě dokázala nějak vykroutit.

Poschodí za poschodím, nezadržitelně zaplavovala sebelítost její mysl. Se zavřenýma očima se nechala unášet těmi vlnami, vnímala jen svůj nevydařený život. Dá se snad vyhrát nad někým, kdo hraje jen s označenými kartami? Má smysl hrát, když to už dávno přestala být jen hra?

Blížící se kroky přerušily její úvahy. Renata. Lenka pevněji stiskla víčka. Teď ji začne drtit tím svým vlezlým optimismem. Mít Renatinu postavu, ksicht a vlasy, Lenka by vysmátostí taky celá přetékala.

"Tak tady jsi," zastavila se Renata nad Lenkou. "Už jsem se bála, že jsi nezvěstná. Můžu si sednout?"

"Hm."

Ze všeho nejvíce si přála, aby Renata zmizela. Ta se ale uvelebila pod stromem, o který se Lenka opírala.

"Pěkná votrava, co říkáš?" zkoušela Renata zapříst hovor. "Tyhle venkovský akce mě odjakživa štvaly. Nemyslíš, že by podobný kšefty měli dávat mladším?"

"Mladší nemají naše zkušenosti," odsekla příkře Lenka. "Budeš se muset smířit s tím, že jsme tu potřeba."

Úmyslně používala argumenty, které ji přiváděly až k nepříčetnosti, když je slýchala od nadřízených. Nechtěla si na Renatě zchladit žáhu, jen jí potřebovala dát najevo, že přišla nevhod.

"No jo, já vím," potřásla Lenka hlavou. "Ale stejně je to pakárna, nebaví mě to. Tebe to snad baví?"

Lenka ji neodstrčila.