Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Pavla Lžičařová

Pohodička Made in Valmez

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Pohodička Made in Valmez

Pohodička made in Valmez

Pavla Lžičařová

Věnováno skupině Mňága a Žďorp

Všechno je před námi

všechno je přednámi

tak jako vždycky bylo

dokonalé ksichty z reklamy

na dokonalý život

postavy z minulosti

známosti z podvědomí

vesele hlavou proti zdi

dál v sladkém bezvědomí

většinu času se zdá

že se toho moc nedá

že můžeš dojít jen tam

kam musí každý sám

nezapomeň spláchnout!

všechno je před námi

tak jako vždycky bylo

a když ne všechno

tak aspoň to co z toho zbylo

postavy z minulosti

známosti z podvědomí

vesele hlavou proti zdi

dál v sladkém bezvědomí

většinu času se zdá

že nic moc smysl nemá

vždyť můžeš dojít jen tam

kam musí každý sám

nezapomeň spláchnout!

Brodila jsem se posledními zbytky špinavého sněhu a mířila ven z města. Kolem přefičelo auto a tak tak, že mě nepostříkalo. Víkend v tomhle městě by se dal shrnout do jediné věty: skvělé odreagování z městského blázince, když to řeknu slušně. Valašské Meziříčí je velice hezké město, takové, ve kterém člověk zapomíná na všední maličkosti, alespoň tak to osobně cítím. Měla jsem v Olomouci kámoše a tady ne, přesto jsem se tu cítila krásně. Napsala jsem tu spoustu textíků, který v životě nevydám, protože na to nemám, přečetla další část právě rozečtené knížky, kdoví proč pochopila princip matematického úkolu. Kdybych chtěla, i tady bych se určitě pobavila. Bylo tu určitě místo, kam se chodí mládež bavit. Babička by mi určitě povolila vzít Petru, svou kámošku, ale já jsem neměla zájem. Proč taky? Cítila jsem se tu hezky i sama a konečně jsem si mohla pořádně promyslet, jaký jsem za minulý čas udělala koniny. Ono je to občas super si uvědomit své minulé chyby a dodatečně si za ně "nafackovat" nebo se naopak pochválit a říct: To jsi udělala fakt dokonale. Musím říct, že v mém dosavadním životě jsem udělala spousta pitomostí, z kterých jsem se později chytala za hlavu, i když mi předtím připadaly úplně normální. A tolik věcí, které jsem považovala za úspěch, teď šedlo a stávalo se úplnou prkotinou. Ale přemýšlet o životě tady, v srdci Beskyd, je dost dobrý i pro takové věci. Je tu krásné okolí, nádhera. Prošla jsem křížem krážem celé město, mrkla na náměstí a teď, těsně před odjezdem, se rozhodla podívat taky za město. Byl tam přijatelně vysoký a strmý kopec, tak jsem šla.

Necelých deset minut a už jsem stála nahoře. Svah kopce vůbec nebyl tak prudký, dokonce mírnější, než jsem původně myslela. Vylézt nahoru mi nedělalo nejmenší potíže. Tam jsem se rozhlédla a zamířila úzkou stezičkou mezi křovinami. Vypadalo to, jako by ji vyšlapal jen jeden člověk. Šlépěje tu nebyly, takže ten člověk tu už taky dlouho nebyl. Musel tu nějaké větve odříznout nožem, aby se pokaždé neprodíral džunglí křovin, která tu vyrostla. Na konci stezičky byla malá planinka se ztrouchnivělým kmenem. Ten tu ležel tak, jako by ho sem někdo úmyslně dokutálel. Patrně také ten, kdo si vyřezal a prošlapal cestičku. Přišla jsem blíž a viděla, že na kmeni bylo nožem vyryto heslo. Zvědavě jsem luštila nápis. Bylo tam napsáno: "Život je krásný, když se člověk umí radovat". No páni, to by mě zajímalo,kdo to tam napsal. Hezký heslo, jen je poněkud škoda, že se podle něho tolik lidí neřídí. Nemůžu říct, že já ano, ale zase jsem nebyla jak kakabus. Kudy chodím, tudy zpívám. Všechno a nebránilo mi v tom ani to, že text byl například anglicky nebo jsem ho slyšela jednou v životě. Opakovala jsem si část, kterou jsem si zapamatovala, a přidávala si do nich své vlastní slova a ty vzniklé patvary byly pak základem mých budoucích trochu připitomělých textů z dnešní reality. No co, každej umí něco jiného, že.

A tenhle človíček, o tom přece taky nemůžu říct, jestli se řídí podle svého hesla. Co já vím...

"A copak tu děláš?" ozval se za mnou neočekávaně hlas. Tak neočekávaně, že jsem leknutím nadskočila a odlepila se pohledem od kmene.

Pomaličku jsem se otočila. Přede mnou stál...ne, to nebude snadné popisování. Ten člověk byl totiž zajímavost sama. Byl průměrně vysoký a já, i když jsem se snažila, nemohla a nemohla jsem určit jeho věk. Vážně jsem nevěděla a dodnes nevím. Neusmíval se a byl pomalu udivenější než já. Jen na mě zíral svýma modrošedýma očima a já si v tu chvíli připadala jak pitomec. Zajímavé na něm byly vlasy. Blond a od přírody kudrnaté. Byl oblečen v obyčejných černých riflích a tmavě zelené bundě. Co jsem mu měla odpovědět? Připadala jsem si, jako by mě někdo načapal při krádeži lízátka a shovívavě čekal na odpověď a přitom si myslel své. Pokrčila jsem rameny a odpověděla tu nejblbší větu, která mě v té chvíli napadla: "No co...stojím."

Neznámý zvedl oči v sloup: "To vidím i sám. Jen mě zajímá, co děláš tady, na kopci. Nedělej ze sebe blbou a vybal to."

"Tak jo. Šla jsem se mrknout, jaký je tady výhled. Nemám právo nebo co?"

Muž se náhle zasmál a odpověděl: "No jistě, že máš. Dokonce jsem docela rád, že si tu můžu popovídat s někým mimo Valmez. Nebo jsi odsud? A kdo vlastně jsi?"

"Pavla Lžičařová, bydlím v Olomouci, ale Valašské Meziříčí je také hezké. Vy Valmezáci se musíte mít. Máte tady klid. A kdo jste vy?" vyptávala se a náhle jsem si všimla discmana v jeho uších a dodala: "A co posloucháte?"

"Mňágu a Žďorp."

Svraštila jsem přemýšlivě čelo, ale po chvíli jsem pokrčila rameny: "Lovím, lovím v mé paměti, ale nepamatuji se, že bych o této skupině někde něco slyšela. Kdo to je?"

* * *

Neznámý patrně přišel na nějakou báječnou myšlenku, protože jeho oči zajiskřily, sundal si sluchátka z uší a podal mi je s větou: "Posuď sama."

Přijala jsem od něho sluchátka a strčila si je do uší. Hudba, která z nich vycházela, mě učarovala. Byla to skvělá písnička. Stejně jako všechny ostatní, které v pozdější době změnily můj dosud rozházený hudební obzor.

Ve 4 ráno

ve 4 ráno hudba končí

stoly jsou polité ubrusy na zemi

René shání trávu nikdo už nemá

prvním ranním vlakem vracíme se zpět

opřený o popelnici očumuju na krajnici

u cesty z týhle díry

pak se vracím nevím jestli něco ztrácím

když se motám půl života

uprostřed týhle díry

opřeni o popelnici očumujem na krajnici

u cesty z týhle díry

nevím jestli to znáš taky vždycky když vidím mraky

mám hroznou chuť

vypadnout z týhle díry

a já si marně vzpomínám na to co jsem kdysi chtěl

možná nic tak zvláštního ale tohle teda ne

jen si marně vzpomínám na to kam jsem odešel

a nevrátil a zabloudil a poztrácel

a on si marně vzpomíná na to co snad kdysi chtěl

možná nic tak zvláštního ale tohle teda ne

jen si marně vzpomíná na to kam snad odešel

a nevrátil a zabloudil a poztrácel

"Páni...kdo to složil?" vyhrkla jsem hned po skončení.

"Petr Fiala, hlavní zpěvák a textař, který položil základní kámen téhle skupiny. Ostatně můj jmenovec. Já se jmenuji Petr Šedý," trpělivě vysvětloval.

"To bylo dobrý," uznale jsem pokývala hlavou.

"Ale ano, docela ano...snad," krčil rameny Petr.

"Docela?! Člověče, rozumíte vůbec hudbě?! Já ne, ale tohle dokážu posoudit. Tohle byla kvalitní a skvělá hudba, ne jako takový ty komerční hovadinky typu HaHa, Holki atakdále. Já z toho už občas šílím" mávla jsem rukou.

"Tohle jsem potřeboval...ano, to jsem potěšen..." brumlal si pro sebe Petr.

"Co jste potřeboval?" zeptala jsem se zvědavě.

"Tohle ne, tohle ti opravdu nemůžu vysvětlit. Časem určitě ano, ale teď ne. A pojď si ještě něco poslechnout. Já ti budu vyprávět o Mňáze, chceš?" usmíval se spokojeně Petr.

"No jasně, že chci!" odpověděla jsem.

A tak Petr povídal a povídal a povídal. Vypravoval mi o vzniku skupiny z původně rock-punkové kapely Slepé střevo, která hrála v šílených převlecích a později se přejmenovala na Happyend...!, několikrát změnila svojí sestavu, ale Petr Fiala tam vždycky zůstal. I přesto, že ho fízli párkrát chytili a on se musel z toho vykrucovat za celou skupinu. Snaha založit skupinu, která bude konečně EXISTOVAT, se mu nakonec podařilo až o několik let později, kdy skupina pod definitivním názvem Mňága a Žďorp, poprvé vystoupila v roce 1987.

Procházela jsem školní chodbou a pískala si.Přistihla jsem se, že mi do hlavy leze pořád stejná písnička. Včera ve Valmezu jsme si s Petrem báječně pokecali, hlavně o Mňáze. Ten člověk byl asi jejím pěkně zažraným fanouškem. Dovedl o ní vyprávět opravdu zajímavě. Řekl mi o ní všechno. Jen informacím o své osobě se úspěšně vyhýbal. Já jsem mu o sobě napovídala tolik a dokonce jsem se mu svěřila, jak je to s mou textařskou kariérou. To jsem zatím řekla jen rodině a několika velice blízkým osobám. To by ale bylo, kdyby někdo přišel na moji textařskou prvotinu-prkotinu "Tak proč mi neodpovíš?" ve stylu hudebních slátanin, které jsem před Petrem odsuzovala.

Mrkla jsem na nástěnku a po rtech se mi rozlil radostný úsměv. Přímo doprostřed totiž někdo umístil ručně vyrobený plakát o drogách, se kterým jsme si daly s Petrou Michalicovou tolik práce. Dělaly jsme ho tři večery! Ale ta práce se nám vyplatila. Náhle mi úsměv ztuhl na rtech a nevěřícně jsem sledovala další plakát. Právě ho na nástěnku připichovala malá drobná holka. Nadpis: Mňága a Žďorp. Jeho majitelka se už vzdalovala, a tak jsem musela rychle jednat. Tak Pavlo, teď přemýšlej. Chceš se o té skupině dozvědět něco víc? Máš šanci. A tu šanci využij!

"Počkej," zavolala jsem tedy na tu holku, která se tázavě otočila. Kývla jsem směrem k nástěnce.

"Aha, ty sis asi ten plakát nečetla, viď?" pochopila můj výmluvný pohled stočený k nástěnce. Zavrtěla jsem hlavou, vrátila se a pečlivě obsah přečetla.

"Takže ty hledáš kluky, kteří by napodobili Mňágu aneb vytvořili na chviličku Revival Mňága a Žďorp?"

"Jasně....kluky," dodala významně.

"I když jsem holka, tak ti můžu být velmi prospěšná. Včera jsem se seznámila s člověkem, který Mňágu fakt žere. Ale fakt. Ví o ní všechno. Může nám pomoct."

"Víc než já? Pochybuju," potřásla hlavou holka.

"Ale ano, věř mi. Tak vezmeš mě? Bude ti to jen ku prospěchu," pátravě jsem se na ni dívala.

Holka se vzdychnutím pokrčila rameny: "Tak jo."

A plácly jsme si.

No, ale na internetu to každopádně neplatilo. Tam jsem mohla být taková, jaká chci, a já jsem se nikdy nepřetvařovala. A právě na to jsem byla pyšná.

Dnes jsem měla v plánu jít pouze na mail, což mi zabere všechen čas, že, uvažovala jsem v duchu. Takže mail, adresa petrsedy@mybox.cz

Ahoj Petře!

Jaxe máš? Já dobře...ne, mně se daří přímo výborně!

Zrovna dnes jsem totiž objevila plakát hledající kluky na vytvoření chvilkové revival Mňága a Žďorp! Dobrý, ne? Stihla jsem odchytit jeho majitelku a domluvit se s ní. No a protože si myslím, že jsi do Mňágy úplně zažranej, když o ní víš tolik, napadlo mě, že by jsi nám mohl pomoct. Všechno je ještě před námi, ale...

První zkouška bude asi ve středu, což znamená za dva dny... Zatím se měj!

Výhledově....

Pavla Lžičařová, Olomouc

Odeslat, zpráva doručena. Perfektní! usmála jsem se a do okénka pro adresy zadala http://www.mendelu.cz...

Nic složitýho

nic velkýho

jenom malý sny

a světla vlaku

mizí do tmy

nic těžkýho

jenom lehká jídla

a světla vlaku

se mi mihla

nic velkýho

jenom malý sny

nic velkýho

jenom malý sny

sny nikdy nekončí

a není na ně sleva

cena není vysoká

je celou noc stejná

světlo

už sedá na stromy

tma jde spát

ať se ti taky

něco šílenýho zdá

nic velkýho

jenom malý sny

nic velkýho

jenom malý sny

nic složitýho

jen pár holých vět

a světla vlaku

už nevidět

nic velkýho

jenom malý sny

a světla vlaku

mizí do tmy

Byla středa a opravdu první zkouška. Den nezačal příliš vábně, pršelo jen se lilo, a než jsme s Petrou došly do školy, byly jsme mokré jako myši. Zbývá vzdát čest padlému stroji... Opravdu jsme vzdávaly čest, ale nikoliv zrychlenému vlaku, ale panu školníkovi. Ten totiž prozřetelně zatopil a my jsme si mohly mokré bundy usušit na topení. S kalhotami jsme nic nenadělaly a jedinou naši útěchou bylo, že si většina ostatních také zapomněla deštník. Třída hastrmánků...no nic.

Hodinu angličtiny, která přišla jako poslední, jsme přivítali s jásotem. Měli jsme supl, pana učitele Pospíška a s ním jsme šli na počítače...

"Tak jdem, ne?"

Spaste svoje duše

promoklé duše

se vrací z práce

autobus nikde

tak pohovoří krátce

na zastávce

slova nic nejsou

a duše to vědí

dál chybí odpovědi

přestává pršet

v Zapadákově

Spaste svoje duše

svoje duše

spaste svoje duše

svoje duše

auta šplíchají z kaluží na kalhoty

život se valí a duše blednou závistí

nakonec skončí v bezmocným objetí

nikdo za nic nemůže a nikdo nic neví

Spaste svoje duše

svoje duše

spaste svoje duše

svoje duše

rebelové vyměkli

Amerika je za rohem

co nemám to si objednám

východ podchodem

štěstí do třech týdnů

ze zásilkové služby

tisíce děkovných dopisů

jen jeden chybí

a lidi sedí

před cukrárnou

a drtí větrníky lžičkama

míchají kafe

a je jim dobře

zdá se...

kočárky do kočárkárny!

nocležníci do noclehárny!

Spaste svoje duše

svoje duše

spaste svoje duše

svoje duše

Jednou budem blít

ten neúnavný lidský šik

hlavu vzhůru prácidík

strojovny plné strojníků

strojníci plní rohlíků

vysušit bažinu:Teď!

zbořit a postavit zeď

otočit kouzelným klíčkem

a stát se tak cvičeným psíčkem

hlavu vzhůru!

hlavu dolů!

hlavu vzhůru!

hlavu dolů!

rozhýbat lavinu snů

zbláznit se z šedivých dnů

cítit co nelze pochopit

Titanic chystá se potopit

astronaut letí do vesmíru

jinej mu zahřívá peřinu

otočit kouzelným klíčkem

a stát se tak cvičeným psíčkem

vidět svůj osud v dálce

dát taky jednou šanci válce

na stromečku hvězda cinká

Ježíšek pod stolem blinká

úsměvy zvolna tají

jen nože hrdla tiše krájí

otočit kouzelným klíčkem

a stát se tak cvičeným psíčkem

Klec v kleci

jedeme ve vlaku

cesta je příjemná

mně ale nechutná

protože dobře vím

že když někam

že když někam někdy vůbec dojedem

pojedem zpátky

zas nám huby sklaply

pojedem nazpátek

Kde se stala chyba?

už jsi čet´ Mladý svět

No jasně!

Klec v kleci

umístěná v kleci

klec v kleci

Klec v kleci

umístěná v kleci

klec v kleci

* * *

Pokračování příště

tak jsem si řek

že už se nebudu vzrušovat

na gauči v kuchyni

už nebudu trucovat

tak jsem si řek

stačí sbalit jednu tašku

nemoh jsem najít svetr

nech toho ty šašku

vázičky a vázy

jsou na svým místě

nezapomeň zítra přijdu trochu pozdě

ano jistě

já vím

tak jsem si řek

jestli to nakonec není jedno

jít anebo zůstat

a musel jsem si sednout

pak jsem si řek

už si nebudu nic říkat

a do svýho života

už nebudu se míchat

vidličky a nože

jsou na svým místě

nezapomeň koupit chleba

ano jistě

já vím

hrníčky a hrnky

jsou na svým místě

nezapomeň vynýst koš

ano jistě

já vím

muži a ženy

děti a psy

jsou na svých místech

pokračování příště

ano jistě

já vím

Dál, dál, dál

nechci říct nic

to ti můžu s klidem říct

možná že to není

zas tak málo

nic je moje silná stránka

nic je k mojí duši branka

nechci nic říct to je co říct

občas se mi zdá

že život nemá smysl

možná že jo

už je mi to fuk

já žiju

dál dál dál

dál dál dál

dál dál dál

dál dál dál

jsem na tom stejně jako ty

a jdem nic víc než do nicoty

možná se ti zdá

že život nemá smysl

možná že jo

dyť je to fuk

každej žije

dál dál dál

dál dál dál

dál dál dál

dál dál dál

Ahoj Pavli!

Já se mám taky docela dobře. Teď asi nebudu mít moc času, takže sotva budu mít kdy si vyzvednout poštu. No nevadí. Dám ti své číslo na mobil a jestli se ti bude chtít, tak mi můžeš napsat smsku. Zatím se měj.

Ahoj!

Petr Šedý

Výhledově...

Ahoj Petře!

To je škoda, že nebudeš mít moc času. Doufám ale, že tento víkend budeš ještě ve Valmezu, protože bych si s tebou chtěla zase popovídat. A co dál? Se skupinou to vypadá víc než dobře, máme perfektního bubeníka a vůbec jde všechno skvěle. Zítra na zkoušce nebudu, protože jedu do Valmezu, ale v pondělí určitě přijdu. A co vlastně děláš? Měj se hezky.

papapa

Pavla Lžičařová

Výhledově...

Jablkový sad

a když už je hladina klidná

dám ti hlavu do klína

myšlenka se mihne

oči potok spát

jablkový sad

a když už je hladina klidná

dáš mi hlavu do klína

vlaštovka se mihne

oči potok spát

jablkový sad

Nagasaki Hirošima

tramvají dvojkou jezdíval jsem do Židenic

z takový lásky většinou nezbyde nic

z takový lásky jsou kruhy pod očima

a dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

jsou jistý věci co bych tesal do kamene

tam kde je láska tam je všechno dovolené

a tam kde není tam mě to nezajímá

jó dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

já nejsem svatej ani ty nejsi svatá

jablka z ráje bejvala jedovatá

jenže hezky jsi hřála když mi někdy byla zima

jó dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

tramvají dvojkou jezdíval jsem do Židenic

z tak velký lásky většinou nezbyde nic

z takový lásky jsou kruhy pod očima

a dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

a dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

a dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

a dvě spálený srdce Nagasaki Hirošima

* * *

Ahoj Pavlo!Tak jak vam to jde?A jak se tobe dari?Mne dobre.Tak pozdravuj skupinu a mej se.P.S:13.3.je Mnaga v Olomouci!Pujdes?

Něgdy

něgdy nejdu spát

a motám se městem

a myslím na to co jsem

a hlavně na to co nejsem

spěchat není kam a proč

mně nejede žádný vlak

a kdyby přece náhodou

raději odvrátím zrak

podle kolejí se vracím domů

brečím jak ženská směju se tomu

vylejzá slunko nad panelák

jak bysem rád jednou vylez taky tak!

je neděle ránoa zvony zvoní

nevěřím ničemu ale TEĎ hlavu skloním

vylejzá slunko nad panelák

jak bysem rád jednou vylez taky tak!

všechny cesty prý

odněkud někam vedou

mě ale teďka spíš

ruce v kapsách zebou

a nenapadá mě nic

žádný věty žádný slova

co se dá dělat lepšího

než každý ráno zkoušet to znova a znova?

podle kolejí...

(Je to)Nemožné

jsou okraje lavóru přes které skořápka se svíčkou nemůže

jsou okovy vzpomínek přes které duše dál klopýtat nemůže

jsou brány a dvířka a zdi přes které může se Tam-Zpátky se nemůže

jsou okovy vzpomínek přes které duše dál klopýtat nemůže

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

už jsem si skoro myslel že si snad vystačím sám

že až mi bude smutno sám sobě zavolám

pozvu se někam na kafe budu se hezky smát

a jako spokojenej člověk že budu vypadat

taxem se hrozně snažil všechno jsem do toho dal

a stejně jsem se furt smažil a smažit se asi budu dál

ve žlutém světle lampy budu před půlnocí stát

a až konečně zhasneš tak půjdu taky spát

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!

můžu tě někdy vidět-je to nemožné!