Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Richard Šusta

Dvojitý oheň

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Dvojitý oheň

Dvojitý oheň

Richard Šusta

www.susta.cz; r@susta.cz

Publikováno naFantasy Planet2.3.2002

Čtvrtinou macha se řítila noční bouřkou, ohlušená protesty náprav a sténáním brzd bojujících se šílenou rychlostí. Neměla čas přemýšlet, jak k tomu došlo, nebo si opakovat kletby vhodné pro podobné situace. Svírala volant a soustředila se na děsivě úzkou lesní silnici, která se svíjela pod tykadly reflektorů jako stará hradba. Pokoušela se zůstat na ní a koly dolů. Především koly dolů.

Vozovka náhle končila, tam vpředu, přehrazená stromy čnějícími vzhůru jak omšelé náhrobky sebevrahů. K nim se blížila bezmocná. Myslela na věštce a na jeho proroctví, že jedné noci uzří dvojitý oheň - začátek své cesty k výšinám. Snad to nemyslel doslova! Snad jeho sudba sahala dál než tahle hrbolatá cesta.

Když vlétla do keřů, rostoucích v mezerách mezi kmeny, tachometr ukazoval stále přes sto. Karosérie zasténala pod karabáčem větví a kameny rozehrály na podvozek divoký šturm ke zteči. Možná úspěšné. Vůz zůstal po dvaceti metrech stát krok před mohutným dubem, aniž slyšela silnější náraz. Ale mnoho to neznamenalo. V hřmotu své jízdy by nezaslechla ani detonaci benzínové pumpy.

Vytáhla reflektor a pláštěnku a vystoupila do hustého deště. Světlem zkoumala svoje štěstí. Z pneumatik se pářilo jak z rozstřílených kotlů sentinelů a na rozpálených discích brzd by se dali opékat modláři. Kola však vypadala celá a pořád držela v závěsech. Čtyři pevná kola! Jak málo stačí k tanci. Jak málo stačí k jeho přerušení. Pouhý pohyb mezi stromy. Pustila reflektor na zem a skočila pod keře na vodou nacucaný mech. Nahmátla pouzdro skryté mezi prsy a vytrhla z něho svůj talisman, miniaturní dvoubřitou dýku s krystalickým ostřím schopným překrojit i kámen, a obsahující injektor s drahým omračujícím jedem. I malé bodnutí uspávalo.

"Šílenče, mohl jste se zabít! Kolik jste to jel?" Z keřů se vypotácela žena prohnutá v pase jak laň prchající před rysem a oblečená jen v letních šatech do poslední nitě poražených deštěm. Bývaly žluté. Teď jim vládla barva tlejícího listí. Ustrašeně se tiskly k tělu a prozrazovaly každou velikost i drobnost pod nimi, včetně plastiky husí kůže od prochladnutí, s nímž se spolčily proti své paní. Rozhodně neukrývaly zbraně, stěží by utajily kapsli s jedem, ale ta se strčí kamkoliv. Jen zabahněné kotníčkové boty vyhlížely podezřele. U jedné chyběl podpatek. Že by ho použila jako minu? Dvoubřitá dýka se natočila k srdci pod mokrou látkou a bříško prstu pohladilo spoušť. Pružina v rukojeti dýky čekala na pokyn k vymrštění čepele.

"Nestalo se vám něco? Kde jste?" vykřikla zničehonic příchozí a ustoupila krok dozadu, jako by vnitřním zrakem nahlédla do své budoucnosti. Dýka zaváhala. Trik, nebo náhoda? Ustrašené oči a zuby jektající zimou nasvědčovaly tomu druhému. Je-li to past, tak přesvědčivá.

"Mně zas Zmijo."

* * *

"Něco jako potopa světa?"

?