Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Henry P. Stapp

Kvantový model myšlení

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Kvantový model myšlení

Kvantový model myšlení

Henry P. Stapp

zpracoval: Jiří Svršek

Zrcadlo internetového měsíčníku Natura (http://natura.baf.cz/),
mail: natura@snisnet.cz

Časopis vychází jednou měsíčně, nové číslo vycházi nejpozději těsně před koncem předchozího měsíce.

Všechny články jsou přehledně uspořádány v knihovně, která čtenářům umožňuje vybrat si články podle svého vlastního zájmu.

1. Filozofický úvod

V klíčové práci Davida Chalmerse je za "obtížný problém" označeno začlenění vědomí do naší koncepce přírody. "Vědomí" obsahuje prožitky, jako je pocit bolesti, zármutek nebo vztek. Zahrnuje také vizuální prožitek tabule v učebně, jíž je schopno odlišit od teoretického konstruktu "tabule o sobě", jemuž rozumíme, dokážeme si ho představit nebo věříme, že existuje, aniž jsme jej někdy viděli.

John Searle ve své knize "The Rediscovery of Mind" z roku 1992 stručně shrnul nedávnou historii důležitého posunu ve filozofii myšlení. Mimo jiné se zabýval materialismem, který se pokusil problém vědomí překonat buď tvrzením, že žádné vědomí neexistuje, jeho redukcí na cosi "hmotného" ve smyslu klasické mechaniky, anebo na funkční entitu, podobnou logické struktuře počítačového programu. John Searle dokazuje, že snahy všech materialistů musely být neúspěšné. Jejich vysvětlení světa totiž neobsahuje podstatnou ireducibilní (tj. nezjednodušitelnou) komponentu reality: vědomí jako subjektivní způsob existence. Tento způsob existence se odlišuje od toho, jak chápeme vnímání světa vnějším pozorovatelem nebo objektivní existenci, popsanou klasickou mechanikou částic a polí, jež vytvářejí ireducibilní prvky našeho vnímání světa.

K popisu světa vnějším pozorovatelem a k objektivní existenci je třeba poznamenat, že klasická mechanika původně vznikla pro vysvětlení pohybu hmotných těles, jako jsou planety nebo padající jablka. Během dětství každý z nás získává jisté teoretické představy o okolním světě. Například pochopíme, že věci existují nezávisle na tom, jak je vnímáme nebo co si o nich myslíme. Zcela stejně klasická mechanika předpokládá, že všechny hmotné objekty ve vesmíru, včetně částic a polí, existují nezávisle na našich prožitcích. V rámci této idealizované koncepce přírody o každém objektu, jako například o lidském mozku, předpokládáme, že se skládá pouze z těchto částic a polí.

Proto se určitá nepřiměřenost této jednoduché idealizace musí projevovat od samého počátku. Lidský mozek nějakého člověka je těsně spjat s jeho osobností, s jeho vědomostmi a zkušenostmi, s jeho představami, postoji a pocity. Není žádný důvod předem předpokládat, že tento složitý orgán budeme schopni odpovídajícím způsobem popsat jako prostý shluk nepatrných entit, které zcela nezávisejí na našem vědomí. V rámci takové idealizace je nutné předpokládat, že některé vlastnosti reálného mozku ztratíme nebo nebudeme schopni postihnout.

Searlovo řešení problému vědomí stojí na třech hlavních bodech.

1. Vědomí je běžnou biologickou vlastností tohoto světa. Mozek vyvolává určité mentální jevy, jako jsou vědomé stavy, které představují vlastnosti mozku na vyšší úrovni.

2. Vědomé mentální stavy a procesy mají zvláštní vlastnost, kterou nemají jiné přírodní jevy, a to svoji subjektivitu.

Subjektivní existence znamená, že řadu našich prožitků nejsme schopni předat jiným lidem. Například naše bolest je ostatním pozorovatelům nedostupná a můžeme ji pouze sami nedokonale popsat. Její existence je naší ireducibilní ontologií.

3. Není nutné zpochybňovat samozřejmá fyzikální fakta, například že náš svět se skládá z částic a silových polí, aniž bychom museli zpochybnit samozřejmá fakta o naší existenci, například že jsme obdařeni vědomím a že naše vědomé stavy mají jisté zvláštní ireducibilní fenomenologické vlastnosti.

Člověk klidně může být materialistou a přitom nebude popírat existenci (subjektivních, vnitřních, vlastních, často vědomých) mentálních stavů.

Body 1. a 2. jsou v podstatě přijatelné. Vědomí lze považovat za přirozenou vlastnost mozku, který je na "vyšší úrovni" v tom smyslu, že nevyhovuje klasické idealizaci. Proto vědomí nelze redukovat na ontologii vnějšího pozorovatele, jak ji chápe klasická mechanika.

Bod 3. je také přijatelný, pokud pomocí částic, polí a hmoty Searlova materialismu se nebudeme pokoušet vytvořit mechanickou idealizaci subjektivní existence. Taková idealizace by v principu musela vycházet z vnějšího pozorovatele. Zákony klasické mechaniky způsobují, že částice a pole, jak je uvažuje klasická mechanika, mohou vytvářet určité kauzálně působící funkční entity. V rámci zákonů klasické mechaniky tyto entity ale nemohou přejít do nějaké "nové kvality existence", než je existence shluku částic a polí.