Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

S. Deser

Století gravitace

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Století gravitace

Století gravitace S. Deser

zpracoval: Jiří Svršek

Zrcadlo internetového měsíčníku Natura (http://natura.baf.cz/),
mail: natura@snisnet.cz

Časopis vychází jednou měsíčně, nové číslo vycházi nejpozději těsně před koncem předchozího měsíce.

Všechny články jsou přehledně uspořádány v knihovně, která čtenářům umožňuje vybrat si články podle svého vlastního zájmu.

Kořeny moderní teorie gravitace

Přestože se za počátky moderní teorie gravitace obvykle považuje práce významného anglického fyzika a matematika sira Isaaca Newtona, při hledání kořenů úvah o gravitaci se musíme vrátit až do starověku. Arabové, Číňané, Řekové, starověcí mechanici, geometři a aritmetici Středního východu přispěli k úspěšnému využívání a postupnému rozvoji fyziky. Naše sluneční soustava se pro starověké astronomy stala nevyčerpatelným zdrojem poznání a změřených dat. Mezi významné předchůdce Isaaca Newtona bezesporu patří Tycho de Brahe, Mikoláš Kopernik, René Descartes, Galileo Galilei a Johannes Kepler. Mezi teoretiky je třeba také přidat dnes málo známého Romera, který předznamenal speciální teorii relativity zavedením konečné rychlosti světla c a tím v podstatě podkopal základy Newtonovy gravitační teorie.

V době Isaaca Newtona k rozvoji moderní fyziky významně přispěli také Edmond Halley (objev Halleyovy komety), Robert Hooke (gravitační zákon a práce v astronomii) a Wilhelm Leibniz (rozvoj diferenciálního a integrálního počtu, studium dynamiky a návrh počítacího stroje).

Heroické období: 1900 - 1950

\nabla² = \frac{\partial²}{ \partial x²} + \frac{\partial²}{\partial y²} + \frac{\partial²}{\partial z²}

nahrazen prostoročasovým zobecněním, d'Alembertovým operátorem

\Box = \frac{\partial²}{\partial x²} + \frac{\partial²}{\partial y²} + \frac{\partial²}{\partial z²} - \frac{1}{c²} \frac{\partial²}{\partial t²} =

Konzistentní kvantová teorie superstrun neobsahuje žádné ultrafialové divergence.

Spektrum takové teorie superstrun automaticky obsahuje nehmotný stav se spinem 2, který má všechny vlastnosti gravitonu, nositele gravitační interakce.

Teorie superstrun je konzistentní pouze v (9+1)-rozměrném prostoročasu, přičemž všechny fyzikální jevy probíhají ve (3+1)-rozměrném prostoročasu.

Místo jediné konzistentní teorie superstrun existuje celkem pět konzistentních teorií ve (9+1)-rozměrném prostoru. Jde o typy IIA, IIB, I, SO(32) heterotický a E₈ x E₈ heterotický.