Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Milan Petrák

Zlobivý původní svět

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Zlobivý původní_svět

Milan Petrák

Publikováno s laskavým svolením autora.

Zdroj http://petrak.aktualne.cz

Díval jsem se na mrtvé tělo své ženy a styděl se, že ze svého nitra nejsem schopný vydolovat žádný pořádný pocit. Lítost, smutek. Včerejší doktorův ortel mnou nehnul. Koneckonců, vždyť naše manželství vydrželo jen díky Virtuálkovi, ospravedlňoval jsem se sám před sebou. Nemít šanci trávit den po dni ve svých vysněných světech, tak jsme už dávno rozvedení. Já bych se o jejím infarktu třeba ani nedověděl a i kdyby ano, zasáhlo by mě to ještě méně. Jak mám být z její smrti nešťastný, když vím, že můj život se jejích odchodem téměř nezmění?

Aniž bych si toho byl v tu chvíli vědom, jistou pietu jsem své ženě přece poskytl. Teprve když si pro ni doktor spolu s hygieniky přijeli a vypravili ji na jeji poslední cestu, jsem si plně uvědomil, co s jejím odchodem získám. Úspory jsme měli rozpočítané tak, aby nám vydržely na dodávky potravin, provoz Virtuálka, tedy našeho počítače, a vůbec vše potřebné do konce života. Teď si budu moct dovolit utrácet dvakrát tolik. Konečně nechám opravit dům a zbavím se té výhružné praskliny ve zdi obývacího pokoje.

Co mě lákalo nejvíc, byla síť. Zde nešlo o peníze, jak se mi snažila žena namluvit. Byla to její žárlivost, jež jí při každé zmínce o síti vymodelovala na obličeji nasupenou grimasu. I tak moje výlety do virtuálního světa nenáviděla. Ale musela se s nimi smířit. Ve virtuálu netrávila o nic méně času než já. A pro mě svou přitažlivost ztratila už dávno, ještě před tím, než jí postavu zkazilo těhotenství.

Nemohl jsem se dočkat. Ve virtuálním světě vytvořeném mnou jsem mohl navštívit ty nejpodivnější planety, prožít nejfantastičtější dobrodružství a milovat se s nejkrásnějšími ženami. Jenže jaké vzrušení vám může přinést džungle, jejíž parametry jste si sami zvolili? Jak můžete zažít aspoň minutu vášně se ženou, jejíž každou větu, každý pohyb jste schopný předpovědět, protože jste ji sám vytvořil? Na síti, to bude něco jiného!

V den, kdy měl přijít kvůli napojení na síť technik, jsem byl trochu nesvůj. Zedníci a doktor byly první lidé, kteří mě navštívili po mnoha a mnoha letech a já se v jejich přítomnosti nedovedl zbavit nejistoty. A teď někdo další.

Ještě, že jsem netušil, kdo ve skutečnosti přijde - byl bych jinak desetkrát nervóznější. Když mě totiž zvonek vyzvedl z křesla a donutil jít otevřít, čekalo mě překvapení. Za dveřmi stála štíhlá, tmavo-, dlouho- a voňavovlasá dívka. (No, dívka. Jak se později ukázalo, bylo jí čtyřiatřicet. Já bych jí ale ani při tom největším záchvatu pesimismu nehádal víc než třicet.) Oblečená byla - jak se na technika sluší - s elegantní nedbalostí. Džíny a tričko.

"Pustíš mě dál?" zeptala se nejistě. Uvědomil jsem si, že stojím ve dveřích a civím na ni asi déle, než je obvyklé. Navíc mě zarazilo, že mi tyká. Možná, že za tu dobu, kdy jsme žena a já nevylézali z domu a trávili většinu času ve virtuálním světě, vykání vymřelo. Uvědomil jsem si, že jsem ji ani nepozdravil. Nakonec jsem tuhle chybu nenapravil. Kdoví, třeba se lidé kromě vykání přestali i zdravit.

Chvíli pracovala mlčky, až na pokyny, které tiše udílela mému počítači. Já mezitím seděl a pozoroval ji. Pak mě napadlo, že je trapné takhle na ni koukat a otočil jsem se k oknu. Asi po dvou minutách mi ale začalo připadat divné jen tak čučet ven a nevšímat se jí. Zoufal jsem si. Úplně jsem odvykl lidem. Znal jsem jenom manželku a bytosti, které jsem si vysnil ve virtuálním světě.

"Ty tu bydlíš sám?" vytrhla mě z mých neveselých myšlenek dívka-technik.

"Promiň, to je mi líto," špitla.

"Nechceš mě zas někdy navštívit?"