Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Conan: tajomstvo červenej truhlice

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Conan: tajomstvo červenej truhlice

Conan: tajomstvo červenej truhlice

Ondrej Trepáč

Je to ešte ďaleko? - opýtal sa Nurcian šeptom, akoby sa bál narušiť ticho panujúce okolo.

Neviem, ale myslím, že už čoskoro budeme na mieste. Pripravte si zbrane. Pre istotu! Nemyslím, že by tam na nás niekto čakal, ale stať sa to môže. - odvetil rovnakým šeptom muž kráčajúci v čele podivného farbistého zástupu a sám opatrne vytiahol krátky meč. Zovrel ho pevne vo svojej mohutnej dlani .

Muži idúci za ním nevideli, čo je pred nimi. Ich veliteľ, presnejšie jeho telo obra, zabralo takmer celú šírku chodby. Širokými ramenami sa takmer dotýkal bočných stien, hlavu mal skoro až pri strope. Aj napriek tejto svojej mohutnosti sa pohyboval celkom nečujne. Jeho chôdza bola chôdzou leoparda na love. A možno aj ten by vydal viac hluku, ako vodca skupinky zlodejov, zakrádajúcej sa za bohatým lupom.

Tým vodcom bol Conan, obrovský Cimmerčan, ktorý prišiel do Shadizaru pred nedávnom z Arenjunu s povesťou majstra zlodejov. Do miestneho podsvetia rýchlo zapadol a podarilo sa mu niekoľko odvážnych útokov na majetok miestnych boháčov. Teraz však viedol neveľkú skupinku svojich priateľov do veľmi neistej akcie. Šance, že sa im podarí boli tak pol na pol.

Kráčajúc chodbou si Conan znovu a znovu vybavoval v mysli udalosti spred necelého dňa. Ten človek, ktorý za ním prišiel do hostinca, v ktorom býval, sa správal akosi priveľmi slušne. Aj jeho oblečenie dokazovalo, že patrí k celkom inej skupine ľudí, než s akými sa v úzkych zapadlých uličkách najväčšieho mesta Zamory stretával. Požiadal ho, aby išiel s ním, že s ním chce hovoriť jeho pán. Conan, nedôverčivý ako človek, ktorý väčšinu života prežil v divočine, ho najprv vysmial, ale nakoniec predsa len išiel. Ten chlap mal v sebe čosi zvláštne, čosi, čo bolo len ťažké popísať. Akoby hypnotizoval už len púhym pohľadom. Conan vtedy cítil, že ho čosi neprirodzené, či presnejšie nadprirodzené, za tým cudzincom ťahá.

Neznámy ho priviedol zadným vchodom do akéhosi domu na okraji stredu mesta. Stáli tu domy bohatších obchodníkov a nižších šlachticov. Ani tento nebol nijaký výstavný palác, bol však dosť rozľahlý a slušne zariadený.

Tým spomenutým pánom bol muž vysokej postavy, podľa hlasu pomerne mladý, podľa správania sa nepochybne šľachtic. Uhostil Conana dobrým vínom, sám si pritom nalieval z toho istého krčahu a pil, aby presvedčil hosťa, že ho nechce otráviť.

Rozpovedal Conanovi, že sa o ňom dozvedel od akéhosi Murafana, zlodejíčka, akých boli v Shadizare tisíce. Pokúsil sa vraj vlámať do jeho domu a niečo si ukradnúť, lenže ho chytili a on pri výsluchu priznal, že takto dobre strážený dom ešte nevidel. Vraj by ho dokázal vykradnúť iba Conan, Cimmerčan. Napokon na mučidlách prezradil aj to, kde dotyčný majster zlodejov býva.

Musí v nej byť niečo nesmierne cenné, keď na nej Yarkusovi, ak sa tak, pravda, vôbec volá, tak veľmi záleží, pomyslel si vtedy Cimmerčan. Ale napokon to vypustil z hlavy keď si predstavil tie množstvá zlatých a strieborných mincí, ktoré si môže odniesť.

Yarkus mal pravdu. V tejto časti paláca bolo oveľa menej stráží. Skoro nijaké. A možno tomu tak bolo iba práve v tento večer! Ak bol Yarkus človekom z paláca, mohol mať možnosť to tak zariadiť.

Opatrne ich poprekladajte do našich vriec. Berte len toľko, koľko unesiete. Crom vie, či z paláca nebudeme musieť utekať. Nad nami sa to hemží strážami. Nesmú začuť nijaký zvuk, inak je po nás. Tak dávajte pozor. Ja idem pohľadať tú červenú bedničku, ktorú tak veľmi potrebuje pán Yarkus.

Skončíme to tu! - zavelil potichu - Máme toho dosť! Zahlaďte stopy a ideme!

Dával som dobrý pozor! Nikto nás nesledoval. - oznámil Lermi, ktorý išiel posledný Conanovi, keď dorazili do ich skrýše v starej časti mesta. Poskladali noše so zlatom a unavení si posadali okolo veľkého stola.

Pri veľkej Ištar! My sme to dokázali! Máme zlata ako nikto v tomto meste! - kričali jeden cez druhého a ich radosť bola nefalšovaná.

Ja musím zaniesť túto truhlicu Yarkusovi. - oznámil Conan - Počkajte s delením na mňa. Vrátim sa čoskoro.

Môj pán čaká! - oslovil barbara šeptom a keď zbadal, že nesie na pleci želanú vec, na tvári sa mu rozhostil spokojný úsmev.

Tak poďme dnu! Tá debna je poriadne ťažká. Čo v nej je, pri Cromových diabloch?

Na túto otázku si už raz odpoveď dostal. Opakuješ sa, barbar.

Raz sa to dozviem!

Možno! Prečo nie? Ale nebude to tak skoro. Tvoj čas ešte neprišiel.

Hovoríš v hádankách, ty starý bosorák!

Vedel som, že to dokážeš! - oslovil Conana namiesto pozdravu. - Dúfam, že si si ty i tvoji priatelia nabrali dosť kráľovského zlata?

Koľko sme uniesli! Myslím, že kráľ Menbakar sa nepoteší.

Bude zúriť. A bude hľadať toho, kto ho okradol...

To predpokladám, ale máme dobrú skrýšu. A stopy sme dôkladne zahladili. - trochu neúctivo skočil Conan Yarkusovi do reči, ale ten sa nedal vyviesť z miery a pokojne pokračoval.

... a ja by som bol zlý poddaný svojho kráľa, keby som mu toho zlodeja nevydal! Chunar!

Háá, mňa tak ľahko nedostanete! Museli by ste ma zabiť, a to sa ešte nikomu nepodarilo.

Ale kráľ ťa iste bude chcieť živého...

Ty splodenec pekla! - zrúkol na malého muža, ten však nedal najavo nijaké vzrušenie. - Prišiel si sa mi posmievať?

Nie! Zachraňujem ti život.

Pcháá! Keby som mal voľné ruky, tak tebe ten tvoj nezachráni nikto!

Poď! Odvediem ťa odtiaľto.

To sú čary! - zavrčal zlostne. Nemal kúzla rád. V prvom okamihu mal silné nutkanie skočiť na Chunara a vykrútiť mu krk, ale potom si to rozmyslel, keď si spomenul na to, čo sa s ním dialo v Yarkusovej pracovni.

Pri Cromovi! Ovládať hmotu silou vôle, vnucovať svoje myšlienky a priania iným ľuďom, to vedia len čarodejníci. Vo Vendhyji sú žreci, ktorí to vedia najlepšie.

Vo Vendhyji? Áno, sú šikovní. Učil som ich to...

Ty? Ako...

Pozri, barbar! Možno vyzerám ako Khitájčan, ale nie som. Možno mám v sebe črty Hyrkánčana, ale nie som ani Hyrkáčan. Možno hovorím čistou hyborčinou, ale nie som ani Hyborčan.

A čo si, pri bohoch!

Nie som z tohto sveta!

Ako Yag-Kosha?

Nie celkom. Ale o Yag-Koshovi som veľa počul. Odkiaľ o ňom vieš?

Bol som posledný človek, ktorý ho videl živého.

Čo sa to tu, pri Cromovi, dialo? - zvrčal Conan.

Malý palácový prevrat! - znela stručná odpoveď, z ktorej bola cítiť istá irónia.

Ak dobre tuším, ty a ten tvoj čudný pán ste boli jeho účastníkmi.

Nie len účastníkmi. My sme boli jeho strojcami a vodcami!

Môj pane! Priviedol som ho. - oznámil Chunar a hlboko sa poklonil. Conan však nemal v úmysle sa klaňať.

Ďakujem, Chunar. Vitaj, Conan! Som rád, že ťa opäť vidím.

Kto si, pri Cromových diabloch!

Hm! Teraz ti to už môžem povedať. Moje skutočné meno je Suuti!

Suuti? Princ Suuti? Brat kráľa Menbakara?

Áno, Menbakar bol môj brat.

A už nie je?

Inak to nešlo. Dobrovoľne by mi vládu nikdy nevrátil.

On ti ju vzal?

Áno! Podlo a bezočivo. Asi pred šiestimi mesiacmi sa na našich južných hraniciach začali objavovať tlupy púštnych nomádov a napádali dediny a oázy. Náš otec, kráľ Yherdes, rozhodol poslať proti nim výpravu a na čelo vojska postavil mňa, pretože Menbakar ako vojvodca nestál za nič. Porazili by ho aj malé deti. Keď som sa so svojím víťazným vojskom po dvoch mesiacoch vrátil do Shadizaru, na tróne sedel - môj brat! Náš otec vraj pred niekoľkými dňami náhle zomrel a ležiac na smrteľnej posteli ho vymenoval za svojho nástupcu. Skôr by som mu uveril, že ho porodila spiaca Daghotova socha, než toto! Ak aj náš otec zomrel, iste to nebolo prirodzenou smrťou. A na trón sa posadil sám. U nás totiž platí, že ten, kto je držiteľom korunovačných klenotov je aj kráľom. Menbakar sa ich zmocnil a preto sa mohol vyhlásiť za vládcu.

Aký dôkaz?

Listinu so správou o našom narodení. Záhadne zmizla z kráľovského archívu. Asi ju nechal zničiť. Našťastie mi ostalo v paláci veľa verných ľudí, hlavne medzi vojakmi. Vždy si ma ctili ako veliteľa, napokon neraz som ich priviedol k víťazstvu a bohatej koristi. Od začiatku sa snažili mi pomáhať v snahe získať späť stratený trón. Boli to oni, kto zistil, že Menbakar ukryl korunovačné klenoty v mincovni. Nikto z nich však nemal odvahu ísť tam po ne a ja sám som bol neustále pod dozorom Menbakarových špehov. Ani na okamih ma nespustili z očí, sledovali aj každého, s kým som prehodil čo len jediné slovo. Nemohol som ani kýchnuť bez toho, aby sa o tom môj brat nedozvedel.

Ako ste si mohli byť takí istí, že vašu ponuku prijmem, a že sa predsa len nepokúsim truhlicu otvoriť alebo s ňou jednoducho ujsť?

Vedeli sme, že muži ako si ty, držia dané slovo. Ich česť im nedovolí porušiť ho. Ty nie si len taký obyčajný zlodej, Conan! Okrem toho, túžiš po sláve. A takýto úspech ti jej prinesie nad mieru.

Preto si ma zatiahol do svojho plánu?

Áno, ale boli doň samozrejme zasvätení aj moji priatelia v paláci. Mnoho z nich síce nechal Menbakar pod rôznymi zámienkami odveliť na iné miesta alebo prosto popraviť, ale ostalo ich tam ešte dosť na to, aby splnili dohodnuté úlohy.

Nechaj ma hádať. To oni sa postarali o to, že južné hradby a krídlo paláca boli v tú noc celkom nestrážené?

Uhádol si. A vlastne vám aj kryli ústup. Nikto z vás si nevšimol, že sa vám na päty prilepil jeden z najlepších Menbakarových špehov a sledoval vás až do skrýše. Na spiatočnej ceste do paláca ho však ktosi... prepadol a zavraždil.

To nedáva zmysel! - vyhŕkol Conan.

V čom?

V tom, že si ma potom sám dal uväzniť! Prečo si nenechal toho špeha, aby nás udal?

Potreboval som sa znovu dostať do paláca a hľadal som na to zámienku. Iba tu som mohol naplno rozbehnúť svoje zámery. Chunar dal ešte v noci rozšíriť po meste správu, že zlodej Conan - Cimmerčan vykradol kráľovskú mincovňu. Špehovia sa to samozrejme dozvedeli a vojaci ťa začali hľadať. A vtedy prišiel do paláca Chunar a oznámil, že ja viem, kde sa ten podlý zlodej nachádza, ale ako protihodnotu za túto správu žiadam umožnenie návratu do paláca. Menbakar bol v takom rozpoložení, že súhlasil. Ani sa nepýtal, odkiaľ to viem.

A čo by Chunar povedal, keby sa na to opýtal?

Mnoho ľudí v Shadizare mi je z minulosti zaviazaných. Napríklad aj jeden krčmár, ktorý Conana pozná, lebo u neho býval... a tak podobne. Možností by sa našlo plno. Akonáhle som vstúpil do paláca, oznámil som vojakom, kde ťa nájdu. Nebál som sa o teba, vedel som, že majú dôrazný príkaz dostať ťa živého. Bez ťažkostí ťa na označenom mieste našli opitého do bezvedomia a priniesli do paláca.

Ak dobre tuším, tvojím mečom. Tie klenoty boli v tej červenej truhlici, ktorú si mi kázal priniesť, však?

Áno. Boj netrval dlho a čoskoro som mal celý palác pod svojou kontrolou. Na moju stranu sa pridali aj Daghotovi kňazi. Menbakarovým mužom, ktorí dobrovoľne zložili zbrane som zaručil beztrestnosť .

Takže si kráľ Shadizaru! Dobre, ale čo ja z toho mám?

Si voľný. Môžeš ísť! Užívaj si nadobudnuté bohatstvo.

A prečo by som ti mal veriť?

A prečo nie?

Kto sa mi zaručí, že ma za najbližším rohom nebude čakať vrah? Poznám tajomstvo tajnej chodby.

Nebude ti nič platné. Čoskoro prestane existovať. Rozhodol som sa , že ju dám zavaliť. Nepotrebujem ju.

Ramaata! - vykríkol kráľ Suuti a zdesene cúvol ku stolu. Bol bez zbrane a proti obrovskému kapitánovi nemal najmenšiu šancu. - Stráže!

Ak voláš tých troch pajácov, ktorí stáli vonku, tak tí ťa už nepočujú. Teraz skoncujem aj s tebou. Je mi jedno, kto bude kráľom Shadizaru, ale ručím ti, že tvoja hlava spočinie čoskoro vedľa hlavy tvojho brata. Myslel si si, že ja o tajnej chodbe neviem, však? A že som teraz zavretý v mincovni a trasiem sa strachom? Nie, ja som o nej vedel a keď som sa dopočul, čo sa robí v paláci, použil som ju, aby som sa nepozorovane dostal sem.

Daj ju vyvesiť tam hore, kde on chcel mať tvoju.

Óh, pri Daghotovom rohu! Takmer ma dostal. Celkom som na neho zabudol. Ďakujem ti, Conan. Zachránil si mi život. Som tvojím dlžníkom. Prežil som mnoho bitiek, ale priznám sa úprimne, keď som zbadal Ramaatu, krv mi stuhla v žilách. Bol to asi jediný človek na svete, ktorého som sa skutočne bál. Ešte dobre, že ťa napadlo vziať ten meč zo steny.

Jeho život som však nezachránil. - šepol Conan a ukázal na Chunara ležiaceho obďaleč.

Bol to môj priateľ! - povedal Suuti a pokľakol k mŕtvemu telu. - Bude mi chýbať. Hlavne jeho múdre rady.

Vravel, že nie je z tohto sveta.

Do istej miery to bola pravda. Bol nesmierne starý. Nikto, ani on sám nevedel, koľko má rokov. Bol jedným z posledných ľudí, ktorí prežili skazu Atlantídy. Bol ani nie tak z iného sveta, ako z iného času. Nikdy netúžil po moci ani po bohatstve. Ovládal mocné kúzla, ale nikdy nimi nikomu neublížil.

Mal by som ísť! - vyhlásil nakoniec. - Moji priatelia, ak si aj tých nedal uväzniť, ma čakajú s korisťou. Ešte sme si ju nerozdelili.

Nie, nedal som ich uväzniť. Ani netuším, kde sú. Ale keď tie peniaze minieš, čo nepochybne urobíš, nemusíš chodiť kradnúť. Peniaze sa dajú zarobiť aj inak.

Napríklad?

Príď sem, do paláca. Zabil si veliteľa stráže. Budem potrebovať nového.

K O N I E C

1 6