Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Ch. Dorazil

To byl zase rok

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

To byl zase rok

Tak to byl zase rok

Petr Ch. Dorazil

Zkušenost je název, kterým muži nazývají své chyby.

Oscar Wilde

11.10.2004

Čau Dino,

Dopředu se moc omlouvám, že jsem se Ti tak dlouho neozval, ale události posledních týdnů a měsíců mě naprosto vyčerpávaly a braly mi chuť k jakékoliv komunikaci a to opravdu se všemi. Ani do deníčku bych si nejspíš nepsal, kdybych nějaký měl.

No, ale popořádku :

Víš sama dobře, že jsem se Ti letos ve svých dopisech nijak zvlášť nezmiňoval o tom věčném a patrně i nekonečném problému "já a ženy".

Zpočátku k tomu nebyl nijaký zvláštní důvod, ale postupem roku jsem si řekl, že bude lepší se o tom všem nezmiňovat, jinak bych se z toho asi zbláznil.

Nicméně teď, čas zase trochu postoupil, událostí přibylo a já už to v sobě déle neudržím. Musí to ven a já vím, že Ty jediná to pochopíš, protože Ty jediná chápeš mě.

Tak Ti to teď tady všechno postupně popíšu, ať se máš nad čím zasmát, ať mě můžeš politovat, třeba i na dálku obejmout a to právě ze všech těch důvodů, které se Ti vždycky tolik bojím říct.

Loni v létě jsem potkal jistou slečnu, říkejme ji třeba Kamila. Nebyl to vlastně žádný nový objev, znal jsem ji již od svých dvanácti nebo třinácti let, ale teď jsem ji spatřil poprvé po více než deseti letech a to i přesto, že bydlíme jen dvě autobusové zastávky od sebe.

Zatímco tenkrát, s těmi krátkými vlasy a sportovní postavou, vypadala spíše jako kluk, tak nyní, ve svých šestadvaceti letech, byla doslova nádherná.

Krásně štíhlá, vysoká, příjemně ostré rysy sladce ladily s krátkým světlým melírem... No prostě nádhera.

Dokonce ani ona na mě nezapomněla. Potkali jsme se na ulici, pozdravili se a šli si každý zase svou cestou. Byl jsem tou nečekanou nádherou tak ohromený, že jsem nebyl schopný ji třeba zastavit a něco říct, dokonce jsem se, ke své škodě, nevzmohl ani na to, abych se za ní otočil.

No, tak třeba se ještě někdy potkáme, napadlo mě a skutečně jsem nemusel ani dlouho čekat.

Za necelý měsíc jsme se potkali zase, ale naše setkání dopadlo naprosto stejně, jako to předchozí. Byl jsem z ní prostě úplně mimo.

A když jsme se potkali potřetí, neměl jsem - pro změnu - u sebe žádné peníze, abych ji třeba pozval alespoň na kafe. Byl jsem totiž tenkrát bez práce a peněz opravdu nebylo nazbyt. Hned z další podpory jsem si dal do peněženky "železné" dvě sta, vyhrazené jenom a pouze pro naše další setkání.

A to bylo opravdu vrcholem všeho výsměchu mého osudu, když jsme si pátého ledna na pracovním úřadě podali dveře.

Ona vycházela, já šel dovnitř a přestože jsem se tam dlouho nezdržel, tak když jsem vyběhl ven, už jsem ji nenašel a nepomohly mi ani ony "železné" dvě stovky v kapse.

V polovině ledna jsem pak začal pracovat v té obchodní společnosti - jak jsem Ti tenkrát psal - a peníze se mi doslova jen hrnuly. "Železné" dvě sta se změnily na "železný" tisíc a ten na sebe nenechal dlouho čekat.

Necelé dva týdny po první výplatě si takhle ve středu, cestou z práce nastupuji do autobusu a koho nevidím - seděla si tam, sama na dvousedadle, skoro jakoby na mě čekala, v zimním oblečení ještě krásnější, než v létě.

To byla ta pravá chvíle!

Ani jsem se na nic neptal, sednul si vedle ní, málem jsem ji i políbil a proti všem mým obavám, že si nebudeme mít co říct, jsme se začali bavit tak nenuceně, tak uvolněně, jakoby jsme se vídávali každý den.

V tu chvíli se doposud naprosto běžný, šedý, studený a mokrý únorový večer doslova rozzářil.

Nestihli jsme si sice toho moc říct, jel jsem tenkrát jen dvě stanice, ale stihli jsme si vyměnit telefonní čísla a slíbit si, že si zavoláme a někam zajdeme.

Osud se nade mnou smiloval!!!

Samozřejmě, že jsem na nic nečekal - víš přece, že musím mít všechno hned - a zavolal jsem jí už druhý den a bez jakýchkoliv obtíží jsme se domluvili na sobotu, sedm večer.

Celé ty dvě dlouhé noci jsem skoro nespal, jak jsem se těšil.

V sobotu, přestože za normálních okolností se jen sprchuji, jsem si napustil vanu již ve dvě odpoledne a do půl páté se drhnul, jako bych místo na rande šel na džihád.

Na půl osmou jsem objednal stůl v anglické restauraci - víš, tam jak jsme byli, než jsi odjela - mají tam ty malé stolečky s červenou lampičkou, no prostě prostředí, jak má být.

No, a - řekněme si upřímně - taky tam točí mé oblíbené pivo.

Sešli jsme se u nás na kopci, bydlí totiž jen několik bloků ode mne, a sejít dolů do města, byla právě ta půlhodinka ke stolu.

Přišli jsme včas a za celých těch šest hodin, co jsme tam seděli, se řeč ani na chvilku nezastavila. Bylo to neuvěřitelné!

Byli jsme si vlastně naprosto cizí a přitom jsme si dokázali šest hodin nepřetržitě povídat.

A tak jsem se samozřejmě dozvěděl spoustu zajímavých věcí:

Tak třeba je o třičtvrtě roku starší, než já, že je bez práce už jsem vlastně věděl z 5. ledna, stala se obětí hromadného propouštění v továrně na boty - mimochodem, bez práce je dodnes - má tříleté vzdělání v obuvnickém oboru, má ráda diskotéky, obdivuje žraloky, maminka je z Maďarska, otec rodinu opustil a nedávno se po dvou letech rozešla s klukem, protože ji údajně svým chováním moc omezoval.

Taky jsem jí naoplátku sdělil několik perliček ze svého bujarého života a celých šest hodin našeho rozhovoru jsem se úspěšně vyhýbal odpovědi na její neodbytný dotaz, co jsem za znamení horoskopu.

-"Si děláš prdel, ve tři hodiny vstupné, né?!", zeptal jsem se.

je z těch horoskopů a všech těch kravin kolem tak zblblá, že ví, že mé znamení se podle hvězd nehodí k jejímu